Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача Управління майном комунальної власності міста про визнання права користування кімнатою в гуртожитку. В позовній заяві посилались на те, що позивач [PERSON] на підставі ордеру від 17.07.2007 року №15 отримала в користування ліжко-місце в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Спочатку вона була поселена в гуртожиток та зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 10.12.2004 на підставі договору від 10.12.2004 року тимчасово, а потім була зареєстрована постійно в гуртожитку на підставі ордеру №15 від 17.07.2007. [PERSON] на підставі ордеру на зайняття жилої площі в гуртожитку №58 від 17.10.2008 року отримала в користування ліжко-місце за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвала своє місце проживання з 21.10.2008. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами та проживають в одній кімнаті гуртожитку, яка має номер [ADDRESS] . Інших осіб, які б проживали і були зареєстровані в цій кімнаті, немає. Але оскільки ордер на цілу кімнату не видавався, позивачі позбавлені можливості приватизувати у визначеному законом порядку кімнату. Тому з метою реалізації права на приватизацію займаного ними жилого приміщення кімнати № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] позивачі просили суд визнати за [PERSON] право користування кімнатою № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 17,5 кв.м. з 20.07.2007 року. Також просили визнати за [PERSON] право користування кімнатою № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 17,5 кв.м. з 21.10.2008. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач Управління майном комунальної власності міста надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначив, що позивачі користуються кімнатою № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] на умовах зайняття ліжко-місця. Проживання осіб у гуртожитку на умовах зайняття ліжко-місця носить тимчасовий характер, а тому є перешкодою для реалізації їх права на приватизацію житлового приміщення. Кожна з позивачок має ордер саме на ліжко-місце у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитків» реалізація ними права на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках можлива лише після розселення їх в окремі житлові приміщення. З посиланням на ці та інші обставини відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. В подальшому відповідачем подано доповнення до відзиву, у якому відповідач зазначив, що розглянувши позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , додані до неї матеріали, клопотання [PERSON] про залишення її позовних вимог без розгляду, витяг з Реєстру територіальної громади від 24.10.2024 про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , Управління майном комунальної власності міста у вирішенні цієї справи покладається на розсуд суду. Третя особа ОСББ «Пушкіна, 108, 110» письмових пояснень щодо позову не надала. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду. Інші клопотання, заяви по суті справи та пояснення сторони та треті особи суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що з огляду на додані до матеріалів справи документи, Управління майном комунальної власності міста переглянуло свою позицію та у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Третя особа ОСББ «Пушкіна, 108, 110», в судове засідання свого представника не направила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши докази у справі, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] вселилася до гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру на зайняття жилої площі в гуртожитку КП «ПБПФ» від 17.07.2007 року №15 (а.с. 12). Місце проживання [PERSON] за адресою гуртожитку: [ADDRESS] зареєстровано з 20 липня 2007 року, що підтверджується даними витягу з реєстру територіальної громади від 04.03.2024 (а.с. 7). Наведеним підтверджується, що з 17 липня 2007 року [PERSON] постійно проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Проте, місце проживання [PERSON] зареєстровано без зазначення номера кімнати, яка їй була виділена для проживання, і в якій вона постійно проживає. Як підтверджується довідкою, виданою 12 березня 2024 року ОСББ «Пушкіна, 108, 110», за адресою: [ADDRESS] , на ліжко-місце [PERSON] зареєстрована з 10 грудня 2004 року (а.с. 16). Як підтверджується актом про встановлення факту проживання, складеного 16 березня 2024 року мешканцями гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає у [ADDRESS] з 17.07.2007 року (а.с. 26). Також судом встановлено, що з 21 жовтня 2008 року за адресою гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] . Після відкриття провадження у справі, а саме 24 жовтня 2024 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за іншою адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру Коломацької територіальної громади. Рішенням Полтавської міської ради від 08 грудня 2023 року вулицю Пушкіна в м. Полтаві перейменовано на [ADDRESS] . Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивач [PERSON] правомірно, тобто на правових підставах проживає за адресою: [ADDRESS] . Але оскільки в реєстрації її місця проживання за вказаною адресою проведена без зазначення номера займаної нею кімнати, підтвердити право користування даним житлом на правових підставах позивач можливості не має. Доказів на спростування тієї обставини, що позивач на правових підставах користуються наведеним житлом, відповідачами суду не надано. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до ст.4 вказаного Закону\~громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Як передбачено п.15 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Вимога щодо проживання у гуртожитку протягом тривалого часу не поширюється на членів сім`ї громадянина, якому видано ордер на жилу площу в гуртожитку та який є основним наймачем жилого приміщення в гуртожитку, а також на мешканців гуртожитків, які на правових підставах були вселені у гуртожиток, фактично проживали в гуртожитку сукупно не менше одного року та стали учасниками антитерористичної операції у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України, органів внутрішніх справ України та інших військових формувань, створених відповідно до закону, та добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Рішенням четвертої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 18 червня 2021 «Про прийняття у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади гуртожитків по вул. Пушкіна, 108 та по вул. Пушкіна, 110 у місті Полтаві» було вирішено прийняти в порядку, визначеному діючим законодавством України, у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради гуртожитки по [ADDRESS] . Рішенням двадцять першої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 23 грудня 2023 року «Про надання дозволу на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] » було вирішено залишити цілісні майнові комплекси за вказаними адресами у статусі «гуртожиток», дозволити приватизацію їх жилих та допоміжних приміщень. Іншим шляхом позивач не може підтвердити своє право на користування кімнатою 33 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , тому її право підлягає захистові, у зв`язку з чим за нею необхідно визнати право користування вказаною кімнатою. Але оскільки право не може бути визнано за особою заднім числом, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за [PERSON] права користування зазначеною кімнатою з 20 липня 2007 року. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач з позовними вимогами про встановлення факту її проживання в вказаній кімнаті на правових підставах не зверталась, такі вимоги судом не розглядалися. Тому, розглядаючи справу в межах позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині визнання за позивачем [PERSON] права користування кімнатою за вказаною адресою. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають. На підставі викладеного позов необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial