Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі та участі позивача, про що надав письмову заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 27.08.2024р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 23.09.2024р. о 09 год. 00 хвл. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10.10.2011р. сторонам по праві на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Однак, фактично, з 2011 року зазначений будинок знаходиться у одноособовому володінні та користуванні лише позивача. Позивач фактично, відкрито володіє усім будинком, доглядає за ним, зробила ремонт, сплачує комунальні платежі. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що має право на нерухоме майно, оскільки більше 10 років володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість. Відповідач не несе ніяких витрат щодо догляду за будинком, фактично самоусунулась від своєї частки власності. Тому позивач була вимушена звернутися до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.\~344\~ЦК України\~особа,\~ \~яка \~ добросовісно\~ \~заволоділа \~чужим майном\~ і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~ років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, з 2011 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача нерухомим майном, відповідач, як власник, не пред`явила до позивача жодних вимог про витребування своєї нерухомого майна, документів на нього, не брала участі у його утриманні та не несла витрати по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком з надвірними спорудами [ADDRESS] , правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що нерухоме майно з законних підстав було передано у володіння та користування позивача внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на цілу частину нерухомого майна. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном\~протягом десяти\~ років або рухомим\~майном -\~протягом п`яти\~років,\~ набуває\~право власності\~на це\~майно (набувальна\~давність),\~ якщо\~ інше\~ не\~встановлено цим\~Кодексом. Право\~власності на\~ нерухоме\~ майно,\~ що\~ підлягає\~ державній\~реєстрації,\~ виникає\~ за\~ набувальною\~давністю з\~моменту державної\~реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, позивач, як фактичний власник нерухомого майна, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як співвласник вищевказаного нерухомого майна, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у будинку фактично не проживає. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаним нерухомим майном є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання нерухомості, проводив поточний ремонт, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що нерухоме майно, яке de jure належать відповідачу, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволодів позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набула право власності на частину спірного нерухомого майна за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved