Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Адвокат Мальцева Г.Ю. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 20000 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 01 лютого 2022 року відповідачем [PERSON] надано [PERSON] (позивачу) боргову розписку про отримання у безвідсоткову позику грошових коштів в сумі 20000 доларів США. Тобто, між сторонами укладено договір позики, з кінцевим терміном виконання грошового зобов`язання до 31 грудня 2023 року. Станом на дату подання позову борг відповідача складає 20000 доларів США. Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 05 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду по суті. 07 жовтня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху з підстав відсутності в матеріалах справи оригіналу боргової розписки (договору позики). 30 жовтня 2024 року представником позивача, на виконання вказаної вище ухвали, засобами поштового зв`язку до суду направлено оригінал боргової розписки від 01 лютого 2024 року. Представник позивача надала заяву через електронний сервіс «Електронний суд» про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, відзиву у порядку статті 178 ЦПК України та доказів виконання ним грошового зобов`язання не надав. Питання про заочний розгляд справи вирішено окремою ухвалою суду. Технічна фіксація не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. 01 лютого 2022 року [PERSON] надано [PERSON] (позивачу) боргову розписку про отримання у безвідсоткову позику грошових коштів в сумі 20000 доларів США. Тобто, між сторонами укладено договір позики, з кінцевим терміном виконання грошового зобов`язання до 31 грудня 2023 року. Станом на дату подання позову борг відповідача складає 20000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Доказів виконання грошового зобов`язання відповідачем не надано. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Дані розписки підписані власноручно позичальником [PERSON] , а тому фактично відбулося укладення договорів позики. Факт складання цих розписок відповідачем не спростовується жодними доказами. Зазначені вище розписки, що надані позивачу відповідачем, відповідають вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Слід зазначити, що у вказаній вище розписці визначений строк повернення грошових коштів до 31 грудня 2023 року. Позика у встановлений строк не повернута, у зв`язку з чим позивач 14 лютого 2024 року звернувся до суду з позовною заявою. Відповідно до правових висновків, які висвітлені у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 (справа № 686/21857/16-ц), навіть відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови у позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача порушені вказані вище норми права, а відтак отримані кошти у позику мають бути повернуті позивачу. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другої\~статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Крім того, статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1\~ст. 1051 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Звертаючись у суд з даним позовом в інтересах [PERSON] адвокат Мальцева Г.Ю. зазначає, що відповідач зобов`язання за борговою розпискою не виконав. Оцінюючи надані докази, суд вважає, що борг відповідача перед позивачем становить 20000 доларів США. Відповідачем не надано доказів у підтвердження повернення боргу. Оскільки між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язувався повернути суму позики до 31 грудня 2023 року, однак сума позики відповідачем не повернута, права позивача як позикодавця є порушеними і він має право на стягнення із відповідача суми позики у розмірі 20000 доларів США. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7525,25 грн. судового збору.

Outcome: approved