Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , громадянина України, [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , батьком [PERSON] , який народився [INFO] у селі Сухомлиново, Іванівського району, Одеської області та виключити з актового запису про народження №155, вчиненого 12 липня 2016 року Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про народження [INFO] [PERSON] ,- відомості про батька [PERSON] , записавши батьком [PERSON] . Позов обґрунтовував тим, що [PERSON] , з 2015 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . На період виникнення їх стосунків [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб вже мав формальний характер, оскільки шлюбно-сімейні відносини між ними фактично були припинені. Від спільного проживання [INFO] народився син [PERSON] . 05 грудня 2017 року Іванівський районний суд ухвалив заочне рішення, яким розірвав шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 28 липня 2023 року між позивачем і [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №59, прізвище дружини [PERSON] було змінено на [PERSON] . З врахуванням того, що [PERSON] народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу [PERSON] з відповідачем, а шлюб між ними було зареєстровано лише 28 липня 2023 року, відомості про батька дитини було внесено на підставі ч.2 ст.122 СК України, тобто батьком вказаний [PERSON] . Відповідно висновку експертного судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження (обстеження) №10 Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, проведеного з 28.02.2024 р. по 14.03.2024 р., встановлений факт біологічного батьківства гр. [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99 %. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив суд розглядати справу без його участі, оскільки перебуває на військовій службі, позовні вимоги підтримав. Належним чином повідомлений у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надавав, відзиву на позовну заяву не надавав. Представник третьої особи: Іванівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області в судове засідання не з`явився, надали клопотання про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підставю. Судом встановлені такі обставини справи. 26 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який 05 грудня 2017 року розірвано заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області, що набрало законної сили 09.01.2018 року. [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12 липня 2016 року Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. За цим ж свідоцтвом в графі «Батько» записаний [PERSON] , в графі «Мати» [PERSON] . 28 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . З урахуванням того, що [PERSON] народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу [PERSON] з відповідачем [PERSON] , а шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано лише 28 липня 2023 року, то відомості про батька дитини було внесено на підставі ч.2 ст.122 СК України, тобто батьком вказаний [PERSON] . Відповідно до Висновку експертного судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження (обстеження) №10 Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, проведеного з 28.02.2024 р. по 14.03.2024 р., встановлений факт біологічного батьківства гр. [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99 %. При прийняті рішення суд виходить з такого Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно ст.129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Суд зауважує, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved