Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] адвокат Мартинюк\~Ю.\~С. звернулася до суду з зазначеною заявою, у якій просить встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилася [INFO] у м.\~Сімферополі Автономної Республіки Крим, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , а батьком [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовано такими обставинами. 22.12.2023\~року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб на тимчасово окупованій території України у м.\~Феодосії Автономної Республіки Крим, про що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого створеним окупаційною адміністрацією незаконним органом, складено актовий запис №\~120239910001300750003. Відповідно до цього документа після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». 18.09.2024\~року у м.\~Сімферополі Автономної Республіки Крим [PERSON] народила дитину жіночої статі, що підтверджено виписним епікризом ГБУ УЗ РКБ «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №\~1» від\~21.09.2024\~року. На підставі цього документа «Феодосійський міський відділ запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» 02.10.2024\~року видав свідоцтво серії [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , у м.\~Сімферополі, про що складено актовий запис №\~110249910001300514004. У цьому документі батьком дитини записаний [PERSON] . [INFO] , а матір`ю [PERSON] , [INFO] . Оскільки дитина народилася на тимчасово окупованій території України і даний факт підтверджено документами, виданими створеними окупаційною адміністрацією незаконними органами, заявник не в змозі зареєструвати народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Адже [PERSON] та [PERSON] не мають документів встановленого законодавством України зразка для підтвердження даного факту і позбавлені об`єктивної можливості одержати їх. Отже, встановити даний факт, що необхідно для оформлення свідоцтва про народження дитини у визначений законодавством України спосіб, неможливо іншим шляхом, ніж у судовому порядку. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, у заяві висловлено прохання про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] , а також представник Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явилися, причин свого неприбуття не повідомили, про час і місце розгляду заяви повідомлені у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на зазначене, з метою дотримання встановленого законом строку розгляду справи, що є одним із елементів гарантованого ст.\~6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права людини на справедливий судовий розгляд, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників процесу. Дослідивши матеріали справи, вважає, що заява\~\~підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації цього факту органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками чи одним із них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Як унормовано ч.\~2 ст.\~317\~ЦПК України, справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Заяву про встановлення факту народження дитини подав через свого представника її батько [PERSON] . Відповідно до копії паспорта громадянина України у формі IDкартки №\~ [NUMBER] , а також інформаційної довідки з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , народилася, зареєстрована і постійно проживає у м.\~Феодосії Автономної Республіки Крим. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . \~ Згідно з долученими до заяви документами 22.12.2023\~року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб на тимчасово окупованій території України у м.\~Феодосії Автономної Республіки Крим, про що складено актовий запис №\~120239910001300750003 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] створеним окупаційною адміністрацією незаконним органом. Згідно з цим документом після укладення шлюбу чоловік іменується прізвищем « [PERSON] », а дружина « [PERSON] ». За даними виписного епікризу ГБУ УЗ РКБ «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №\~1» від 21.09.2024\~року [PERSON] [INFO] у м.\~Сімферополі народила дитину жіночої статі. На підставі цього документа «Феодосійський міський відділ запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» 02.10.2024\~року видав свідоцтво серії [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , у м.\~Сімферополі, про що складено актовий запис №\~110249910001300514004. У цьому документі батьком дитини записаний [PERSON] . [INFO] , а матір`ю [PERSON] , [INFO] Підставою звернення заявника до суду є неможливість встановлення факту народження дитини в інший спосіб і отримання свідоцтва про народження встановленого законодавством України зразка через відсутність документів на підтвердження відповідного факту, виданих уповноваженими органами влади нашої держави. Вирішуючи порушене у заяві питання на підставі поданих документів, суд виходить із того, що встановлення факту народження дитини й оформлення відповідного свідоцтва встановленого чинним законодавством зразка є необхідною передумовою належної реалізації прав дитини та її батьків, гарантованих Конституцією та законами України і зумовлених даним юридичним фактом. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України народження, походження і громадянство фізичної особи підлягають державній реєстрації. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відомості про народження і походження фізичної особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів нашої держави. У силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які на ній проживають. Відповідно ст. 9 згаданого Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого Консультативного висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v.\~The\~Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Як констатував ЄСПЛ, Консультативний висновок Міжнародного Суду чітко показує, що у ситуаціях, подібних наведним у цих справах, зобов`язання не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів окупаційної влади не є абсолютним. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш захищеним фактичною владою, включаючи суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії окупаційної влади, що стосуються забезпечення їх нагальних життєвих потреб, не можуть просто ігноруватися судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, навіть мінімального рівня захисту їх прав (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). За логікою даного рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, тобто є окупованою (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Зазначені принципи, сформульовані міжнародними судовими установами, суд вважає за можливе застосувати у контексті оцінки документів про народження дитини, а також про укладення її батьками шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів. Адже суд розуміє, що мешканці тимчасово окупованої території позбавлені об`єктивної можливості отримати документи на підтвердження цих юридичних фактів установленого законодавством України зразка. Разом із тим, відповідно до ст.\~7\~Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно\~ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Частиною\~1 ст.\~144\~Сімейного Кодексу України передбачено обов`язок батьків зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів, зокрема, народження фізичної особи та її походження. Згідно із цими Правилами у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, на тимчасово окупованих територіях і території проведення АТО проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Як унормовано ст.\~121\~Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125\~цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, згідно з ч.\~1 ст.\~122\~цього Кодексу, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Виходячи з викладеного, оцінивши надані сторонами докази, суд визнає доведеним факт народження [PERSON] дитини [PERSON] на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим. Вважає суд за можливе застосувати «намібійські винятки» з загального правила про недійсність юридичних дій, вчинених незаконно створеними окупаційними органами, і під час оцінки даних свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] виключно у контексті встановлення фактів народження і походження дитини та з метою забезпечення належного правового захисту дитини і батьків як громадян нашої держави, реалізації їх прав і свобод, гарантованих нормами міжнародного, права, Конституцією і законами України вважати ці дані достатніми для офіційної констатації того, що батьком [PERSON] є [PERSON] . З огляду на зазначене суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви і наявність правових підстав для встановлення юридичного факту народження у м.\~Сімферополі дитини [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , а батьком [PERSON] . Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved