Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

До Октябрського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради (36000, м. Полтава вул. Гайового,3) про визначення місця проживання дитини. Позивач просив суд: визначити місце проживання сина [PERSON] 26.04.2013 рокуз батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Визначити місце проживання сина [PERSON] 10.00.2010 рокуз батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В обгрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 17 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб про що,17.11.2012 складено відповідний актовий запис про шлюб, що підтверджується Свідоцтвом Серія [NUMBER] . запис N?1460. Позивач із дружиною є батьками двох синів: [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] ; [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . Діти до початку повномасштабного вторгнення росії в Україну проживали із позивачем в квартирі [ADDRESS] , що належить позмвачу на праві приватної власності (договір дарування від 27.12.2016 Серія НВІN?230860). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 27.11.2023 року, проведеного за адресою: [ADDRESS] , дітям створено належні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку. Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України дружина з синами виїхала до Швеції, де отримали тимчасовий прихисток. При цьому, старший син [PERSON] 2013 року народження продовжує навчатись в 5А класі Ліцею N?17 «Інтелект» Полтавської міської ради за індивідуальною формою навчання (довідка N?01-33/92/ Від 20.11.2023). З часу виїзду дітей з дружиною до Швеції позивач сумлінно виконує свої батьківські обов' язки, уважно ставиться до освіти, здоров`я, психо - емоційного розвитку і стану дітей, регулярно здійснює оплату за їх навчання, утримання, харчування, відпочинок як під час перебування в Україні, так і за весь період перебування в іншій державі. З часу отримання прихистку в Швеції позивач постійно спілкується з синами шляхом телефонних розмов, за допомогою Skipe, Zoom тощо, намагається підтримувати особисті стосунки, бере участь у їх вихованні, наскільки це можливо на відстані та в умовах, що мають місце сьогодні в державі. Узвалою Рктябрського районного суду міста Полтави відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради (36000, м. Полтава вул. Гайового,3) про визначення місця проживання дитини. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить суд відмовити в задволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою заяву обгрунтовує тим, що після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, а саме в березні 2022 року відповідач разом з дітьми за згодою [PERSON] виїхала за межі України в більш безпечне місце, а саме до Швеції де проживає по сьогоднішній день. Шведською міграційною агенцією західного регіону складений протокол щодо житлових умов відповідно до якого відповідач має належні умови для проживання разом з дітьми. Також в Швеції відповідач має постійне місце роботи та відповідно самостійно забезпечую себе та дітей всіма необхідними матеріальними благами, що підтверджується трудовим договором. Старший син Гордій навчається в 4 С класі у школі Стронінгсторп в м. Карлскуга, Швеція, що підтверджується відповідною довідкою. Молодший син Єремій відвідує дитячий садок Блоклінтен в м. Карлскуга, Швеція, що підтверджується відповідною довідкою. За навчання як в школі так і садочку витрати відповідач несе самостійно. Позивач по справі не виконує належним чином свої батьківські обов?язки ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх навчанням та жодними успіхами, станом їх здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, не бере участі у підготовці їх до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення (лише декілька разів на місяць по відеозвязку), не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу не бере на себе педагогічної, моральної та матеріальної відповідальності. Всі питання щодо виховання синів вирішуються відповідачем самостійно без участі та підтримки з боку Позивача. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без участі. Відповідач, у судове засідання не з`явилися, надав до суду заяву про розгляд справи без участі. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже як встановлено судом, відповідачка жодних перешкод у спілкуванні дітей з батьком не чинить. Обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком буде більш сприятливим для дітей ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю не встановлено. За таких обставин, ураховуючи інтереси малолітніх дітей, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між їх інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дітей, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дітей разом матір`ю, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Батько дитини, який має однакові права з матір`ю дитини відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed