Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 10 жовтня 2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] встановлено батьком дитини [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.02.2017 року до виповнення повноліття дитини. 07 червня 2022 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південнл-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №498. [INFO] у них народився син - [PERSON] . На підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року з позивача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13.06.2024 року. Таким чином, розмір аліментів, який стягується з позивача становить частини його заробітку на двох дітей, тоді як рекомендований розмір аліментів на двох дітей повинен становити 1/3 частину частини від усіх видів заробітку (доходу). В зв`язку з чим просить зменшити розмір стягнутих аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Ухвалою судді від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом відповідач подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на погіршення матеріального становища, у зв`язку з тим, що він сплачує аліменти на малолітнього сина [PERSON] ? [PERSON] [INFO] , що є не переконливим. На даний час відповідач не працює, є довічно інвалідом 3 групи з дитинства, викликаної захворюванням центральної нервової системи (ДЦП з помірним правобічним геміпарезом). Розмір її пенсії за інвалідністю складає 2361 грн. Отримані аліменти від [PERSON] використовуються виключно на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , яка навчається в Лозівській ДЮСШ «Олімпія» на відділенні художньої гімнастики в групі базової підготовки другого року навчання з 01.09.2019 р. по цей час. Донька [PERSON] показує відмінні результати у навчанні та художній гімнастиці, зайняття якою вимагає додаткових фінансових витрат на посилене харчування, придбання спортивного одягу, знаряддя, оплати дороги до місць змагань та готелі. Її фінансовий стан, як інваліда 3 групи з розміром пенсії у 2361 грн., не дозволяє їй забезпечити рівень життя доньки достатній для і фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку і тому зменшення розміру аліментів негативно вплине на її рівень життя та розвитку, як особи. 3 огляду на викладене, аналізуючи надані докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, має постійний заробіток, не є інвалідом, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, а також те, що зміна сімейного стану, народження дитини вплинула значним чином на його матеріальне становище, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Представник позивача у судовому засіданні наполягала на задоволенні клопотання з викладених у ній підстав. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Повідомила, що аліменти у великому розмірі почали надходити після того, як відповідач мобілізувався, а до цього у [PERSON] був дохід 12000 грн., і вона аліменти отримувала близько 3000 грн. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 10 жовтня 2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.02.2017 року до виповнення повноліття дитини. 07 червня 2022 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південнл-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №498. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. На підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття Як вбачається з довідки про доходи від 13.10.2024 року за № 691/724/Вих.ЗПІ/1 [PERSON] за період з 01.06.2024 року по 31.08.2024 року отримує заробітну плату, з якої утримується сума тільки на виплати аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. З довідки від 13.10.2024 про доходи боржника [PERSON] за період з 01.06.2024 по 31.08.2024 вбачається, що після сплати аліментів на утримання дітей, на картковий рахунок боржника були перераховані кошти: за червень 2024 у розмірі 70433,45; за липень 2024 61335,71; за серпень 2024 61431,89 грн. Звертаючись до суду з даним позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він сплачує аліменти на іншу дитину. З матеріалів вбачається, що матеріальний стан позивача навпаки покращився, та сукупний розмір аліментів, стягуваних з позивача не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати. Разом з тим, в даному випадку необхідно відзначити, що для застосування положень ст. 192 СК України має значення не саме по собі формальне (номінальне) зменшення рівня доходу платника аліментів, а таке погіршення його майнового стану, яке не дозволяє останньому сплачувати аліменти в повному обсязі та одночасно забезпечувати собі належний рівень та умови життя, що, в свою чергу, зумовлює необхідність встановлення і доведення перед судом рівня видатків платника аліментів та оцінку їх у порівнянні з доходами. Тягар з доведення перед судом рівня своїх доходів та видатків, їх співвідношення, яке свідчить про незадовільний майновий стан платника аліментів, за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства процесуальний закон покладає на позивача, чого останнім, як вбачається із вищевикладеного, здійснено не було. При цьому суд вважає, що найвищі інтереси дитини є пріоритетними як для суду, так і для батьків, оскільки дитина в силу свого віку не може самостійно захищати свої інтереси та вказаний обов`язок покладається не лише на батьків, а й на державу також. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed