Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 вересня 2004 року №30397, виданого Управлінням міського майна м.Маріуполь, яке зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 30 вересня 2004 року, належить однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . До повномасштабного вторгнення рф на територію України вона проживала фактично та була зареєстрована за вищевказаною адресою, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. У зв`язку з російською агресією проти України, у період бойових дій у м. Маріуполь Донецької області, оригінал свідоцтва про право власності на житло від 14 вересня 2004 року № 30397 втрачений. На адвокатський запит ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» щодо підтвердження реєстрації права власності повідомило, що право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» право приватної власності за заявником на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вищезазначену квартиру до реєстру внесено. З метою відновлення правовстановлюючого документа на квартиру заявник вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту володіння квартирою на праві приватної власності. На підставі викладеного представник заявника звернулась до суду з цією заявою, в якій просила встановити факт володіння на праві приватної власності [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,2 м2, житловою 17,1 м2. 29 серпня 2024 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження з призначенням судового засідання. Представник заявника [PERSON] сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила розглянути справу без її участі та без участі заявника, наполягала на задоволенні вимог. Представник заінтересованої особи [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та вирішувати справу за наявними матеріалами з прийняттям відповідного рішення на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14 вересня 2004 року належить однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва на право власності на житло, яке видано Управлінням міського майна Маріупольської міської ради 14 вересня 2004 року та зареєстровано 30 вересня 2004 року в електронному реєстрі прав власності на майно, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,2 кв. м, належить на праві приватної власності [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4902794 від 30 вересня 2004 року, виданим Маріупольським Бюро технічної інвентаризації (а. с. 10-11). Також в матеріалах справи наявна відповідь Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» № 1628 від 05 серпня 2024 року, про те, що право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна м. Маріуполя від 14 вересня 2004 року №30397, зареєстрованого 30 вересня 2004 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 7679529. Загальна площа квартири складає 32,2 м. кв., з яких житлова площа складає 17,1 м. кв. (а. с. 13). Матеріалами справи підтверджено, що 09 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 290, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 5). Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру №1439-704616-2017, який сформовано 11 серпня 2017 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Судом також встановлено, що Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області було надано відповідь за № 12.8-1387-04 від 23 серпня 2024 року про неможливість видати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 12). За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. п. 1, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи пр. встановлення фактів, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі №536/1039/17 дійшла висновку, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту поданої заяви вбачається, що підставою для звернення заявника до суду стало те, що правовстановлюючий документ втрачено і немає можливості його відновити. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованої території України від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», вся територія Маріупольського району Донецької області (включно з м. Маріуполем) з 05 березня 2022 року визнана тимчасово окупованою територією. Вказаний факт є загальновідомим та не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Отже заявником було надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту належності їй на праві власності однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації її прав, як власника нерухомого майна та іншого порядку встановлення цього факту законом не визначено, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] на праві власності вищевказаної квартири, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved