Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

У квітні 2024 року ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» звернулося до суду з позовом, згідно вимог якого позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг по квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.2022 року по 31.07.2024 року на загальну суму 114 338,38 грн. (сто чотирнадцять тисяч тисяча тридцять вісім) грн. 38 копійок. та витрати на надання правової допомоги в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч) грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , а також машиномісць № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; [ADDRESS] . Відповідач є власником квартир та машиномісць, отримує послуги з утримання будинку, комунальні та додаткові послуги, послуги з утримання машиномісць та не виконує свої зобов`язання по оплаті послуг, чим спричиняє позивачу який є балансоутримувачем даного житлового будинку, матеріальні збитки, у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за обслуговування житлового будинку, комунальні та додаткові послуги та плати за утримання машиномісць, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.04.2024 відкрито провадження у справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 01.08.2024 до суду надійшла заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат. 07.08.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про закриття провадження у справі, з огляду на те, що права власності на квартиру було набуто відповідачем 30.01.2024. Окрім цього, посилання на договір № 207-078/2 від 13.12.2021, являється безпідставним, оскільки підписаний не уповноваженою особою. 07.08.2024 ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано час для усунення недоліків, а саме зазначено про необхідність уточнити прохальні вимоги, оскільки чітко не визначено, які суми потрібно стягнути з відповідача, з чого вони складається та на підставі чого були нараховані. Окрім цього, по тексту позовної заяви позивачем не зазначено розрахунків, підстав нарахування, а тому є необхідність у належному формуванні своєї позиції щодо наявності заборгованості та чіткого розрахунку, послідовного викладу обставин справи. 20.08.2024 до суду надійшла уточнена позовна заява з усуненням недоліків, згідно вимог якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг по квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.2022 року по 31.07.2024 року на загальну суму 114 338,38 грн. (сто чотирнадцять тисяч тисяча тридцять вісім) грн. 38 копійок. 09.10.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з утримання підземних паркінгів [NUMBER], [ADDRESS] обмежившись періодом стягнення з 28.02.2021 по 28.02.2024 (за три роки до дати подання позову) згідно розрахунку. Позивач подав до суду заяву про проведення розгляду справи без фіксації технічними засобами та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, відзиву та або будь-яких письмових пояснень до суду не подано. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність нез`явившихся осіб. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що відповідач - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а також машиномісць № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] в підземному паркінгу будинку [ADDRESS] (Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №369867556 від 14.03.2024 року, №369868116 від 14.03.2024 року , №369868233 від 14.03.2024 року, №369868338 від 14.03.2024 року. Основним видом діяльності позивача є «Комплексне обслуговування об`єктів»: надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, виконання функцій балансоутримувача будинків, підземних паркінгів, надання житлово-комунальних послуг власникам квартир, нежитлових приміщень та машиномісць. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорювалось, що 17.11.2021 року між ТОВ «СЕРВІС-ТЕХНОБУД» та Відповідачем, від імені якої, на підставі Довіреності №4010 від 29.07.2019 р., діяла [PERSON] , було укладено Попередній договір №78-2-2/21 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (далі - Попередній договір купівлі-продажу), відповідно до п. 2.3 ст.2 якого відповідач («Покупець» за договором) зобов`язався до моменту укладення Основного договору укласти з житлово-експлуатаційною організацією (КУЖЕ), яка надає послуги з обслуговування (утримання, управління) будинку, в якому розташована Квартира, договір про надання послуг з обслуговування (утримання, управління) будинку, комунальних та інших додаткових послуг та виконувати його умови. Відповідно до п.1 ст. 7 Попереднього договору купівлі-продажу - в разі проведення за згодою Продавця Покупцем до моменту укладання Основного договору ремонтно-будівельних робіт у Квартирі, зазначені Роботи мають виконуватися Покупцем за власний рахунок, вартість цих Робіт (в тому числі невідокремлюваних поліпшень) компенсації Покупцю за жодних обставин не підлягає; п.3 ст. 7 - Покупця може бути допущено до виконання Робіт у Квартирі лише за згодою Покупця лише за умов: укладання Покупцем з Продавцем та КУЖЕ договору, в якому будуть врегульовані відносини з приводу проведення Покупцем (залученими ним особами) Робіт у Квартирі та виконання його умов; укладення з Покупцем та КУЖЕ Експлуатаційного договору та виконання його умов. 13.12.2021 року, у зв`язку з волевиявленням та бажанням Відповідача провести ремонтні роботи у вищевказаній квартирі, у відповідності до вищеозначеного Попереднього договору купівлі-продажу було укладено тристоронній Договір №78-2/21/21-р між відповідачем, від імені якої на підставі Довіреності діяла [PERSON] , ТОВ «СЕРВІС-ТЕХНОБУД» та Позивачем. Відповідно до п.3.7.3. Ремонтного договору, до початку Робіт Заявник підписує з Компанією договір (договори) про надання послуг з утримання, управління будинку, прибудинкової території, комунальних, додаткових послуг, сплачує авансові платежі, якщо такі передбачені зазначеними договорами, а також підписує акт чи інший документ з показаннями засобів обліку Приміщення. До підписання Заявником зазначених документів та сплати ним передбачених зазначеними договорами платежів, проведення Робіт в Приміщенні не допускається. Одночасно з укладанням ремонтного Договору №78-2/21/21-р між позивачем та відповідачем 13.12.2021 року було укладено експлуатаційний договір - Договір № 207-078/2 про надання послуг на предмет надання Позивачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг з постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії, а також додаткових послуг, а відповідачем своєчасної оплати цих послуг. Отже, приступаючи до ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] , відповідач фактично розпочала користування житлово-комунальними послугами, а відтак і обов`язок по оплаті за надані та спожиті житлово-комунальні послуги покладається саме на неї, як на споживача. Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно з п.9.1. Договору № 207-078/2 сторони домовились, що відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України цей договір набирає чинності з 17.11.2021 року. (дати укладання Попереднього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ) Пунктом 3.1. Договору № 207-078/2 було погоджено тариф - вартість послуг з обслуговування та додаткових послуг із розрахунку за 1 квадратний метр загальної площі відповідної квартири: - послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території - 14,43 грн./ квадратний метр при оплаті до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим; 15,25 грн./квадратний метр при оплаті після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим; - додаткові послуги - 10, 34 грн./ квадратний метр при оплаті до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим; 10,86 грн./квадратний метр при оплаті після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Вартість вищезазначених послуг встановлено Наказом № 23 від 18.12.2019 року ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» «Про встановлення вартості послуг з обслуговування будинку, прибудинкової території та додаткових послуг, послуг з утримання підземного паркінгу та машиномісць за адресою [ADDRESS] ». Наказом № 44 від 28.11.2023 року ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» «Про зміну вартості додаткових послуг для мешканців житлових будинків ЖК «Бульвар фонтанів» за адресою [ADDRESS] з 01.01.2024 року встановлено наступну вартість додаткових послуг: -13,68 грн./квадратний метр при їх оплаті до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим; 13,96 грн./квадратний метр при оплаті після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Наказом № 29 від 31.05.2024 року ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» «Про зміну вартості додаткових послуг для мешканців житлових будинків ЖК «Бульвар фонтанів» за адресою [ADDRESS] з 01.07.2024 року встановлено наступну вартість додаткових послуг (копія додається): - 16,56 грн./квадратний метр при їх оплаті до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим; 16,70 грн./квадратний метр при оплаті після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. За період, що зазначений в прохальній частині у Відповідача утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги. 01.08.2024 року на рахунок позивача від відповідача надійшла сплата за житлово-комунальні послуги в розмірі 15351,98 грн. з призначенням платежу: «Погашення заборгованості за комунальні послуги від [PERSON] о.р. [ADDRESS] , за лютий, березень, квітень, травень 2024». 07.08.2024 року від відповідача на рахунок позивача надійшла наступна сплата за житлово-комунальні послуги в розмірі 14000,00 грн. з призначенням платежу: «Погашення заборгованості за комунальні послуги від [PERSON] о.р. [ADDRESS] , за травень, червень, липень 2024». Відповідно до п. 6.3. Договору № 207-078/2 про надання послуг, Сторони погодили, що незалежно від вказаного в платіжному документі призначення платежу, здійсненого Споживачем, грошові кошти, що надійшли від Споживача зараховуються в наступному порядку: - у першу чергу погашаються борги Споживача минулих періодів; - у другу чергу погашаються неустойка (пеня, штраф); - у третю чергу погашається сума поточних платежів. Крім того, 08.08.2022 року з боку Відповідача на рахунок Позивача було здійснено часткову оплату за житлово-комунальні послуги в розмірі 4000,00 грн. з призначенням платежу: «Сплата за комунальні послуги від [PERSON] - [ADDRESS] », чим в свою чергу акцептовано та фактично визнано свій обов`язок по сплаті за надані житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Відповідно до п. 3.5. Договору № 207-078/2 про надання послуг, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого Виконавцем. Рахунок надається Споживачу до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно до п.5.1.7. Договору № 207-078/2 про надання послуг, Виконавець має право отримувати від Споживача у повному обсязі платежі за Послуги в установлені цим Договором строки та порядку; Згідно з п.5.1.8. Договору № 207-078/2 про надання послуг, Виконавець має право стягувати зі Споживача в судовому порядку заборгованості з оплати послуг, штрафні санкції, проценти та збитки. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу (ЦК) України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572 наймачі, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За період з 01.01.2022 року по 31.07.2024 року у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 114 338,38 грн. (сто чотирнадцять тисяч тисяча тридцять вісім) грн. 38 копійок. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з утримання підземних паркінгів [NUMBER], [ADDRESS] , обмежившись періодом стягнення з 28.02.2021 по 28.02.2024 (за три роки до дати подання позову), згідно розрахунку, то вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки 20.08.2024 до суду надійшла уточнена позовна заява з усуненням недоліків, згідно вимог якої позивач просить суд стягнути заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг по квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.2022 року по 31.07.2024 року на загальну суму 114 338,38 грн. (сто чотирнадцять тисяч тисяча тридцять вісім) грн. 38 копійок., тобто вимоги заяви про застосування строку позовної давності лежать за площиною предмету позову. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований, заяв щодо застосування строків позовної давності не подано. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» до відповідача про стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Що стосується стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ,договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України) Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою. В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивач просив суд покласти витрати за надання заявнику правничої допомоги на відповідача та наводив відповідний попередній (орієнтовний) розрахунок понесених судових витрат, який, за попередніми розрахунками заявника, становить 10 000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2023 року між ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» та адвокатом Бабур Олесею Петрівною було укладено Договір про надання правової допомоги. На виконання зазначеного вище договору, позивача було надано професійну правничу допомогу в обсязі та вартості встановленому у Акті приймання-передачі наданих послуг від 10.07.2024, відповідно до якого, позивачу було надано правничу допомогу на суму 10 00,00 грн. Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції заявлено не було. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на надання правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: approved