Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до державного комунального підприємства «Луцьктепло» про захист прав споживачів та зобов`язання здійснити перерахунок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2013 року №577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Луцька. Вказує, що вона є власником квартири за адресою [ADDRESS] з 1995 року на підставі договору купівлі-продажу. Зазначає, що належна квартира не обладнана індивідуальним засобом обліку гарячої води і нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання проводиться на підстав рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.07.2005 року №233. Згідно наданого розрахунку відповідача №1453545 від 08.06.2023 року, розмір її плати за послуги з централізованого опалення за травень 2023 року визначено 1798,53 грн. Проте, вона не може погодитися з таким розрахунком, оскільки тариф на послуги з постачання гарячої води у травні 2023 року становив 136,37 грн. за 1 куб.м спожитої гарячої води. При цьому, враховуючи норму споживання гарячої води на одного мешканця в квартирі, яка становить 120 літрів на добу та кількість проживаючих у квартирі, то розмір її плати за травень місяць мав би становити 1014,59 грн. Також вказує, що такими діями порушуються її права як споживача, оскільки через системні протиправні дії директора ДКП «Луцьктепло» вона постійно переживає стрес, а через безпідставно нараховану їй заборгованість за ненадані послуги вона позбавлена можливості отримувати субсидію. У зв`язку з чим, просить суд припинити дію, яка порушує її право, гарантоване пунктами 10 та 11 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуг», шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за послуги з постачання гарячої води за травень 2023 року та надати їй рахунок на підтвердження проведеного перерахунку, а також стягнути спричинену моральну шкоду в розмірі 800 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №577-1 від 24.09.2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Луцьку. Вказане рішення розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради https://www.lutskrada.gov.ua. Позивач [PERSON] є споживачем послуг, які надаються ДКП «Луцьктепло» за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 12/100 (а.с. 3). Відносини між виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води і споживачем регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630, що діяли до 01.05.2022 р., Правилами надання послуги з постачання гарячої води а типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182, діючих тарифі, затверджених рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради. Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України №630 визначено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі. Будинок [ADDRESS] оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії. Квартира [ADDRESS] за даною адресою не обладнана вузлом розподільчого обліку гарячої води (індивідуальним засобом обліку), тому нарахування за послуги із постачання гарячої води здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих осіб та затвердженої норм споживання гарячої води на одну особу 3,6504 метрів кубічних, за діючими, затвердженими виконавчим комітетом Луцької міської ради, тарифами на послугу з постачання гарячої води. Відповідно до розділу ІХ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 315: для цілей розподільчого обліку визначається кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою. Про цю кількість власник/наймач приміщення письмово повідомляє виконавця розподілу комунальної послуги, при цьому кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою для житлових приміщень не може бути меншою від кількості зареєстрованих у приміщенні осіб. Як слідує із матеріалів справи, нарахування за травень 2023 року проведено наступним чином: 3,6504 м3 затверджена норма на 1 зареєстровану особу, 136,37 грн. за 1 куб.м затверджений тариф, 2 зареєстровані особи, тобто (3,6504 м3 х 2) х 136,37 м3 = 7,308 х 136,37 = 995,61 (а.с. ). Отже, матеріалами справи підтверджується, що перерахунок був здійснений на 2-х осіб після звернення [PERSON] і рахунок за травень 2023 р. приведений у відповідність згідно чинного законодавства та зверненням споживача. Стаття 76\~ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справ. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, зважаючи, що вимоги позивача про перерахунок за травень 2023 року був проведений після звернення останньої до ДКП «Луцьктепло», будь-якої шкоди такими діями спричинено не було, тобто предмет спору відсутній, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає. Щодо позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходить позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Отже, враховуючи відсутність факту порушення відповідачем прав позивача в межах заявлених нею позовних вимог, а також беручи до уваги відсутність доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed