Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства «АРКС» (далі - відповідач) у якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 9205,65 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 17.06.2024 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача та [PERSON] . За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, Оболонський районний суд м. Києва визнав [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль винної особи у ДТП був застрахований відповідачем відповідно до укладеного між сторонами договору. У зв`язку із ДТП позивач звернувся до відповідача у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо огляду пошкодженого транспортного засобу та виплати страхового відшкодування. Відповідачем здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та надано приблизний розрахунок його відшкодування, однак виплатити страхове відшкодування відповідач відмовляється, посилаючись на те, що позивач є тільки володільцем транспортного засобу. Позивач просить позов задовольнити та у відповідності до ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 17.06.2024 від [PERSON] та [PERSON] оператором контакт-центру відповідача було отримано заяви про подію, якими АТ «СК «АРКС» було повідомлено про ДТП, яка трапилася у [ADDRESS] за участі керованого нею мотоцикла «Kawasaki», д.н.з. [NUMBER] (належного [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ) та забезпеченого відповідачем транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та надала копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 19.03.2014, відповідно до якого власником мотоцикла Kawasaki є [PERSON] , проте який не надавав до страховика заяву про страхове відшкодування. Отже, для отримання страхового відшкодування у зв`язку з шкодою, завданою майну в ДТП, позивачем не було надано документ, що посвідчує її право на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), адже заявник не є потерпілим. Листом вих. №03710/14 від 18.07.2024 позивачу запропоновано надати відповідачу наступні документи: оригінали або належно завірені копії паспорту (всі сторінки) та номер платника податку власника пошкодженого ТЗ; оригінали або належно завірені копії паспорту (всі сторінки) та номер платника податку представника власника за дорученням; довіреність в разі отримання відшкодування особою, яка не є власником пошкодженого Т3. Крім того, позивач усно повідомила відповідача про смерть [PERSON] , але не надала свідоцтва про право на спадщину. Оскільки коло спадкоємців невідоме, не встановлено чи надавали вони позивачеві право користуватися мотоциклом Kawasaki. Відсутність свідоцтва про право на спадщину унеможливлює підтвердження законності передачі права на користування транспортним засобом та спростовує заявлене право на страхове відшкодування. Таким чином, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке має позивач, не може вважатися достатньою підставою для підтвердження її права на користування мотоциклом, оскільки у випадку смерті [PERSON] не визначено ані точний момент смерті власника мотоцикла, ані коло спадкоємців, які мають право на спадщину і, відповідно, подання позивачем позову є передчасним, оскільки його право на отримання страхового відшкодування не було порушено. Просить у позові відмовити. Ухвалою суду від 06.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просив у такому відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно матеріалів справи, 17.06.2024 о 15:30 по просп. Володимира Івасюка. 1 у м. Києві, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] , під час руху був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, при цьому не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з мотоциклом Kawasaki, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду перед пішохідним переходом, чим порушив вимоги пунктів 2.3.б та 13.1. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. 09.07.2024 постановою Оболонського районного суду м. Києва визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування №ЕP216016255 у відповідача. Ліміт за шкоду майну - 160000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн. 27.06.2024 представником страховика суб`єктом оціночної діяльності проведено у присутності позивача огляд пошкодженого транспортного засобу, викладено опис пошкоджень та названо деталі, які підлягають заміні. Акт огляду підписано позивачем та представником страховика. Суб`єктом оціночної діяльності складено звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди. 27.06.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про подію та виплату за договором страхового відшкодування. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] пошкоджений транспортний засіб Kawasaki, д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Згідно матеріалів справи, позивач керував мотоциклом Kawasaki, д.н.з. [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 17.06.2024 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача та [PERSON] . Відповідач не заперечує той факт, що 17.06.2024 від [PERSON] та [PERSON] оператором контакт-центру відповідача було отримано заяви про подію, якими АТ «СК «АРКС» було повідомлено про ДТП, яка трапилася у м. Києві по проспекту В. Івасюка, 1 за участі керованого позивачем мотоцикла Kawasaki та забезпеченого відповідачем транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] . Таким чином, правомірність володіння та користування мотоциклом Kawasaki, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП сторонами у справі не заперечується. Згідно листа відповідача від 18.07.2024 вих. №03710/14 АТ «СК «АРКС» повідомило позивача, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо заявленого випадку, їй необхідно надати: оригінали або належно завірені копії паспорту (всі сторінки) та номер платника податку власника пошкодженого Т3; оригінали або належно завірені копії паспорту (всі сторінки) та номер платника податку представника власника за дорученням; довіреність в разі отримання відшкодування особою, яка не є власником пошкодженого ТЗ. У разі неотримання документів, АТ «СК «АРКС» не зможе опрацювати заявлений випадок. Судом у судовому засіданні встановлено, що станом на день звернення до суду з позовною заявою, страхове відшкодування позивачу не сплачено. Стаття 395 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 1, 2ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язковий ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 22.1 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 2016 року (справа № 6-2808ц15) та постанові від 31 травня 2017 року (справа № 6-2969цс16) зазначає: За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням, транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. 3 огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Тобто, у відповідності до положень ст. 1194 ЦК України, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До позовної заяви додані копії посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу, що свідчить про правомірність володіння та керування позивачем мотоциклом Kawasaki. Щодо посилань сторони відповідача, викладених у відзиві, що позивачем не додано достатньо документів, які б підтверджували, що вона є, зокрема спадкоємцем після смерті померлого [PERSON] , а також копії його паспорту та номер платника податку, довіреність видану власником транспортного засобу; а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке має позивач, не може вважатися достатньою підставою для підтвердження її права на користування мотоциклом, оскільки у випадку смерті [PERSON] не визначено ані точний момент смерті власника мотоцикла, ані коло спадкоємців, які мають право на спадщину - такі посилання суд вважає безпідставними, оскільки в даному випадку вимоги заявника стосуються відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу, а не відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у цій справі позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, та є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчасно подав усі необхідні документи передбачені ст. 35 вищевказаного Закону, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страхувальника. Щодо вартості матеріального збитку, заподіяної транспортному засобу, суд виходив із наступних міркувань. Залученим відповідачем суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] здійснено огляд мотоцикла Kawasaki» д.н.з. [NUMBER] та на підставі результатів здійсненого огляду за допомогою програмного комплексу AUDATEX 12.07.2024 було складено ремонтну калькуляцію вартості відновлювального ремонту станом на дату ДТП. Згідно звіту ФОП [PERSON] №1.102.24.0003222 від 12.07.2024 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, розмір збитку, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,7, становить 9493,00 грн. Відповідно до ст. 29, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Отже з`ясуванню підлягають дві обставини: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17, від 2 жовтня 2018 року у справі №910/171/17 та від 5 квітня 2018 року у справі №910/3165/17. Враховуючи, що відновлювальний ремонт транспортного засобу позивачем не проводився, оскільки виплата страхового відшкодування не була здійснена відповідачем, підстави для зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ відсутні. Тому доводи відповідача з цього приводу є необґрунтованими. Таким чином, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та лише в межах заявлених нею вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9205,65 гривень страхового відшкодування. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно матеріалів справи, 19.07.2024 між позивачем та адвокатом Адвокатським об`єднанням «Лігал Фокс» укладено договір про надання правничої допомоги №19/07/Р. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до акту наданих послуг №1 від 10.08.2024 замовник прийняв у виконавця наступний об`єм послуг: юридична консультація - 1000,00 грн, вивчення матеріалів та складання позовної заяви - 5000,00 грн, загальна вартість наданих послуг 6000,00 грн. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновими вимогами, з огляду на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 5000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. Також у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved