Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю. Зазначав, що [INFO] [PERSON] , 1938 року народження, є його вітчимом та з яким він проживав однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] з 1978 року до моменту смерті останнього - [INFO] . [PERSON] , він та його матір [PERSON] , а також його дочка були власниками квартири, у якій вони проживали за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] він звернувся до приватною нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, приватний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки вказаної квартири після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку із тим, що у всіх випадках факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем встановлюється судом. У зв`язку із цим, виникла необхідність у зверненні до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту проживання однією сім`єю його зі спадкодавцем - [PERSON] з 01.01.2004 (з моменту дії ЦК України) по [INFO] (день смерті [PERSON] ) (тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини). Так, 03.07.1966 був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від їх шлюбу [INFO] народився він. У подальшому, його мати одружилася з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів №163 від 15.03.1978 «Про надання службової житлоплощі двірнику ЖЕК № 804 гр. [PERSON] » закріплено за ЖЕК № [NUMBER] , як службову двокімнатну квартиру по [ADDRESS] та поселено на цю площу двірника [PERSON] , [PERSON] та його та видано ордер на квартиру. У подальшому, квартиру було приватизовано та відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.10.2005 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. [INFO] померла його матір. Після смерті [PERSON] належна їй 1/4 частка квартири за адресою: [ADDRESS] успадкована ним та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] . З моменту надання у користування службової кварти його матері у 1978 році до моменту смерті [PERSON] він з останнім проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] у них було одне і теж зареєстроване місце проживання за вказаною адресою. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив встановити факт його спільного проживання з [PERSON] з 01.01.2004 по [INFO]. У судовому засідання представник заявника підтримав заяву з викладених у ній підстав та просив заяву задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник Київської міської ради у відзиві на заяву вказав на те, що просить розглядати справу за його відсутності, та вказав на необхідність ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріалами справи. дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, право на спадкування мають особи, визначені як спадкоємці за заповітом або законом. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18). Рішенням Конституційного суду України в справі N 1-8/99 (за конституційними поданнями Служби безпеки України та інших про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Як установлено судом, померлі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 111). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] від першого шлюбу (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 21). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). [PERSON] має дитину - [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право на власність на житло - квартиру [ADDRESS] від 10.10.2005 співвласниками квартири є - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 119). Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] вказав на те, що проживав з померлим [PERSON] однією сім`єю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 01.01.2004 по [INFO]. Разом з тим, заявником не надано будь-яких доказів, які б вказували на те, що відносини між [PERSON] і [PERSON] у період з 01.01.2004 по [INFO] носили сімейний характер, а саме, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільно господарство, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного. Натомість, як установлено судом зі слів заявника він був одружений, [PERSON] має доньку - [PERSON] . До моменту смерті [PERSON] (у 2008 році) [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16.11.1974 (а.с .111). Зі свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається те, що останній помер [INFO] у м. Кагарлик, Кагарлицького району, Київської області. Крім того, свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , вказала на те, що [PERSON] одружився з [PERSON] , у них народилася дитина, всі проживали в одній квартирі, після смерті матері заявника [PERSON] доглядав за [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є сусідом, вказав на те, що [PERSON] , [PERSON] та інші особи проживали за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, свідки фактично підтвердили лише факт проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Отже, заявником не доведено факту його проживання однією сім`єю з [PERSON] протягом п`яти років на момент відкриття спадщини - [INFO], також заявником не надано доказів того, що [PERSON] і [PERSON] були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права і обов`язки по відношенню один до одного (зокрема, не надано доказів ведення зі спадкодавцем спільних витрат, не надано доказів наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тощо). Одночасно, спільне проживання осіб в одній квартирі не свідчать про те, що їх відносини мають характер сімейних відносин та ці відносини мають ознаки сім`ї, визначені ст. 3 СК України. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed