Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

В березні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Столичний комфорт», в якому просив зобов`язати відповідача вчинити дії та надати відповіді на заяви позивача. В обґрунтування позову зазначено, що 29.01.2024 позивач, як власник квартири [ADDRESS] , направив відповідачу, як обслуговуючій компанії, шість заяв про надання інформації в порядку Закону України «Про звернення громадян». Однак, відповідач відповіді на зазначені заяви у встановлені законом строки не надав, порушивши права позивача, в зв`язку з чим, останній, вимушений звернутись до суду із даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024, головуючим суддею у справі було визначено суддю Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2024 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін. В квітні 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено про те, що із наданої позивачем накладної Укрпошти № 0100113253120 від 29.01.2024 вбачається, що заяви позивача були направлені на адресу: [ADDRESS], тоді як адресою відповідача, відповідно до даних ЄДРЮОФОПГФ, є - [ADDRESS] . Надіслання поштового відправлення за невірною адресою відповідача, стало причиною не отримання товариством заяв позивача та, як наслідок, ненадання відповідачем відповідей на них. Разом з тим, представник відповідача вказує, що після відкриття провадження у справі та отримання заяв позивача, товариством у встановлені законом строки були надані відповіді, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. В квітні 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки, відповідачем були надані відповіді із порушенням встановлених строків та ці відповіді не відповідають вимогам закону, а сам відзив подано неповноважною особою, що свідчить про наявність підстав для не прийняття цього відзиву судом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач ТОВ «Столичний комфорт» надає послуги з управління багатоквартирним будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Юридичною та фактичною адресою відповідача є - [ADDRESS] . Відповідно до опису відправлення Укрпошти від 29 січня 2024, позивачем було направлено відповідачу ТОВ «Столичний комфорт» за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 17/8, офіс 6 - шість заяв про надання інформації в порядку Закону України «Про звернення громадян» від 26.01.2024. Однак, із накладної Укрпошти № 0100113253120 від 29.01.2024 вбачається, що заяви позивача були направлені на адресу: [ADDRESS] , тоді як адресою відповідача є - [ADDRESS] . Наведене свідчить, що фактично відповідачем заяви позивача отримані не були, з огляду на їх направлення, відповідно до накладної № 0100113253120 від 29.01.2024, за невірною адресою, а відтак твердження представника відповідача в цій частині є слушними. Крім того, відповідач вказує та судом встановлено, що після відкриття провадження у справі та отримання відповідачем зазначених заяв позивача, товариством було направлено позивачу відповіді на його заяви від 26.01.2024, що також не заперечувалось позивачем в ході розгляду справи. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те що відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Згідно зі ст. 1 Законом України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади,місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом, передбаченим зазначеними вимогами закону, та 29.01.2024 вчинив дії щодо направлення відповідачу поштою заяви від 26.01.2024 про надання інформації. Однак, із наявних у справі доказів вбачається, що відправлення із заявами позивача було направлене за невірною адресою місцезнаходження відповідача, а відтак фактично товариством заяви не були отримані з незалежних від відповідача причин. При цьому, отримавши заяви позивача після відкриття провадження у даній справі, товариство надало позивачу відповіді на його заяви, про що свідчать наявні у даній справі докази. Наведене в сукупності свідчить про відсутність з боку відповідача порушень вимог ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», та надання відповідей на заяви позивача у встановлені законом строки після їх належного отримання. Посилання позивача на те, що надані відповідачем відповіді на його звернення не відповідають вимогам закону, та наявні підстави для задоволення позову, суд до уваги не приймає, оскільки, позивачем після наведених у відзиві доводів та наданих доказів не було уточнено у встановленому процесуальним законом порядку підстави та предмет позовних вимог, що унеможливлює їх розгляд судом у встановленому законом порядку. Суд наголошує, що підставою даних позовних вимог є порушення відповідачем строків надання відповіді на звернення позивача, що в ході розгляду справи встановлено не було, а зміст відповідей, наданих відповідачем, та їх законність, не є предметом розгляду заявлених позовних вимог позивачем. При цьому, інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що обґрунтування позовних вимог про незаконне ненадання відповідей відповідачем на заяви позивача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати відповіді на ці заяви за викладених позивачем обставин, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed