Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 645725 від 29.06.2021 в сумі 73912,00 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. і 6000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29.06.2021 [PERSON] , ознайомившись з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання споживчого кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», підписанням Договору № 645725 про надання споживчого кредиту акцептує Публічну пропозицію ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», яка розміщена на сайті фінансової компанії, в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають Договір про надання споживчого кредиту (далі Договір), укладення якого підтверджено. Відповідач зобов`язався виконувати його умови. Згідно Договору відповідачу надається кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Мета отримання кредиту споживчі потреби. Таким чином відповідач уклав Договір з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та на підставі платіжного документу відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 29500,00 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 28.08.2023 згідно умов Договору факторингу № 2808-23 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право вимоги за Кредитним договором № 645725 від 29.06.21 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 73912,00 грн, з яких: -28923,77 грн заборгованість за тілом кредиту; -44988,23 грн заборгованість за відсотками. Також, представником позивача зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат включає судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Однак позичальник не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені Договором. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625\~ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 29 червня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 645725 (далі Договір). Згідно п. 1.3. Договору сума кредиту складає 33925,00 грн. Відповідно п. 1.4. Договору строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 26.06.2024. Тип процентної ставки фіксована (згідно п. 1.5. Договору). Як слідує з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання: -у розмірі 29500,00 грн за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені споживачем в особистому кабінеті, або надані товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку; -у розмірі 4425,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору. Згідно п. 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає\\ свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та перерахував кошти в сумі 29500,00 грн на картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою № 2646_230914170927 від 14.09.2023. Відповідач в порушення зазначених норм закону та умов Договору зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, допустивши заборгованість в сумі 73912,00 грн, з яких: -28923,77 грн заборгованість за тілом кредиту; -44988,23 грн заборгованість за відсотками. За статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). 28 серпня 2023 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 2808-23 відповідно якому Клієнт передає Фактору свої права вимоги до позичальників, а Фактор набуває права вимоги Клієнта за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує Клієнту за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Відповідно до п.п. 2.2 Договору факторингу сторони розуміють та погоджуються з тим, що операція відступлення прав вимоги за цим Договором не є забезпечувальним відступленням. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог доповнює, а не замінює попередній. Згідно п. 4.1. Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної у Додатку № 1 до цього Договору, за умови виконання фактором вимог перерахування суми грошових коштів фінансування передбачених Розділом 3 Договору. Відповідно до Витягу з Додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, підписаного сторонами та скріпленого їх печатками ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 73912 грн. 00 коп., з яких: -28923,77 грн заборгованість за тілом кредиту; -44988,23 грн заборгованість за відсотками. Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру процентів за користування кредитом, оскільки, вони є платою за користування коштами та не відносяться до поняття неустойки. Аналогічна позиція закріплена в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин». На підставі викладеного вважаю позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На виконання вимог зазначеної норми, представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу. На підтвердження понесених витрат суду надано копії укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Міньковською А.В. договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 № 42649746; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, за яким загальна вартість наданих послуг складає 6000,00 грн.; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024 на загальну суму 6000,00 грн.; додаткової угоди № 003392015211 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023. Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 містить положення проте, що оплата професійної правничої допомоги адвоката здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акту. Отже, зазначене підтверджує здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. Згідно Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 сторони підтвердили, що адвокатське бюро надало, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняв правничу допомогу, за наступним списком: - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання консультацій (1,5 години 1500 грн за 1 годину) 2250 грн. - складання позовної заяви (3 години 1000 грн за 1 годину) 3000 грн; - формування додатків до позовної заяви (1 година) - 750 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. суд зазначає наступне. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. В той же час, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не подав жодних заперечень з приводу не співмірності витрат позивача на правничу допомогу. Суд не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в повному розмірі. На виконання ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved