Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 лютого 2019 року по 01 вересня 2023 року в сумі 28645 грн. 97 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] . Також просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати підприємства у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання споживачем у розмірі 1077 грн. 46 коп. та 3% річних за час прострочення у розмірі 525 грн. 90 коп. Всього просив стягнути 30249 грн. 33 коп. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (а.с. 56). Цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача витребувано докази, а саме витребувано у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Настеки Наталії Олександрівни копію договору дарування частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідченого нотаріусом 06 квітня 2018 року, реєстр. №287. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначив, що з 2016 року квартира від`єднана від системи централізованого теплопостачання. Опалення і підігрів води здійснюється індивідуальними опалювальними приладами. В 2018 році він перестав бути власником квартири, і проживає в іншому місті. Фактично з 2016 року послуги від ВП «Полтаватеплоенерго» він не споживає і не оплачує. Крім того, позовна заява подана з пропуском строку позовної давності. Належних доказів, які доводили б утворення заборгованості за послуги теплопостачання позивачем не надані. Тому позовні вимоги просив залишити без задоволення. Крім того, відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про повернення позовної заяви з підстав її подання не уповноваженою особою. Вважає, що позивач не надав доказів того, що [PERSON] , яка підписала позовну заяву, належним чином уповноважена діяти від імені підприємства. Також [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без руху. У заяві посилався на те, що відсутня інформація про зв`язок сплаченого судового збору з даною позовною заявою. В матеріалах справи відсутні докази сплати судового збору за позовом ВП «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] . Під час розгляду справи відповідач просив вказані у клопотаннях обставини розцінювати як його заперечення проти позову, а не окремі клопотання, які суд має вирішити. Позивач надав відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відповідача, наведеними у відзиві, та просив позов задовольнити (а.с. 50-51). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала. \~ \~ \~ \~ Інших заяв або клопотань сторони суду не подавали. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. При цьому посилався на обставини, викладені у відзиві. В задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки не повідомила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши відповідача [PERSON] , дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. При цьому позовна заява відповідає вимогам статей 175 177 ЦПК України, та підписана уповноваженою особою, що підтверджується долученою до справи довіреністю (а.с.8). Відповідно до ч. 3 ст.58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. В даній справі позивач ВП «Полтаватеплоенерго» бере участь в розгляді справи через своїх представників [PERSON] та [PERSON] , повноваження яких підтверджені виданими їм довіреностями (а.с.8,16), що в повній мірі відповідає вимогам ч. 3 ст. 58 ЦПК України. Факт надходження до Державного бюджету України судового збору, сплаченого за подання даної позовної заяви підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 10). Тому підстави для повернення або залишення без руху позовної заяви відсутні. Розглядаючи справу по суті позовних вимог, суд встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . При цьому посилання відповідача на те, що він не є власником квартири за вказаною адресою, спростовуються договором дарування, посвідченим 06 квітня 2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настекою Н.О., згідно якого чоловік [PERSON] безоплатно передає у власність, а дружина [PERSON] приймає у приватну спільну часткову власність 99/100 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.63). З наведеного вбачається, що квартира [PERSON] подарована [PERSON] не в повному обсязі та перебуває у спільній частковій власності. А залишаючись співвласником квартири, хоча його частка є незначною, [PERSON] продовжує бути споживачем послуг, які надаються позивачем. Крім того, не підтверджуються долученими до справи доказами посилання [PERSON] на те, що він у вказаній квартирі не проживає і послуг, що надаються позивачем, не споживає. При цьому зареєстроване місце проживання відповідача [ADDRESS] (а.с. 11). Доказів не проживання за цією адресою відповідач до матеріалів справи не надав. Також судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Як вбачається з долучених до справи доказів, позивачем відповідачам надавались послуги теплопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли та частково оплатили. Посилання відповідача на те, що квартира від`єднана від системи централізованого теплопостачання, також не підтверджуються доказами у справі. В той же час, якщо таке від`єднання споживачами виконано самовільно, без додержання встановленого порядку, такі дії можуть свідчити про односторонню відмову від зобов`язання, що згідно ст.525 ЦК України не допускається. Крім того, факт проведення відповідачами оплати послуг теплопостачання протягом тривалого часу (з травня 2000 року по лютий 2022 року), суд також розцінює як визнання ними свого зобов`язання щодо оплати послуг теплопостачання, та як обставину, яка спростовує факт від`єднання квартири від системи централізованого теплопостачання. Також взаємовідносини між сторонами врегульовано індивідуальним договором про надання послуг. Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 лютого 2019 року, встановлюють порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (далі - Договір), текст яких розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua. Згідно пункту 5 Договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати комунальні послуги в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Цьому обов`язку кореспондує і обов`язок споживача оплачувати надані послуги своєчасно та в повному обсязі. Нарахування за надані позивачем послуги здійснюються у відповідності до встановлених тарифів, які: - введені в дію з 01 лютого 2019 року постановою НКРЕКП від 30.11.2020 № 2269 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; - введені в дію з 01 листопада 2021 року рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які були застосовані до споживачів категорії «населення» після завершення опалювального сезону 2021-2022, тобто з 01 травня 2022 року; - введені в дію з 01 жовтня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго». Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-naselennya/. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як передбачено п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до\~ч.1\~та 5\~ст.\~22\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідачі мали оплачувати одержані ними послуги згідно затверджених тарифів. Як встановлено судом, відповідачі у період з 01 лютого 2019 року по 01 вересня 2023 року отримані послуги теплопостачання в повному обсязі не оплатили. У зв`язку з цим за цей період виникла заборгованість в сумі 28645 грн. 97 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до затверджених тарифів. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За період з 01 лютого 2019 року по 01 вересня 2023 року борг відповідачів за послуги теплопостачання становить 28645 грн. 97 коп. Інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг за цей період становлять 1077 грн. 46 коп., 3% річних 525 грн. 90 коп. Всього заборгованість відповідачів з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за цей період становить 30249 грн. 33 коп. Вирішуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності при звернені з позовом до суду, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності при вирішенні спору. Вирішуючи вказану заяву, суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів 28 грудня 2023 року. При цьому позивач просить стягнути заборгованість за надані позивачем послуги за період з 01 лютого 2019 року по 01 вересня 2023 року. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Здійснення відповідачами оплати у розмірі, що перевищує розмір оплати за місяць, тобто часткову оплату заборгованості, суд розцінює як дії, що свідчать про визнання ними свого боргу. Таким чином відбувалось переривання перебігу терміну позовної давності, після чого перебіг позовної давності розпочинався заново. Востаннє така оплата, що перевищує суму нарахування за послуги за місяць, відповідачами проведена у листопаді 2021 року, після чого перебіг позовної давності розпочався заново. Крім того, відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Цивільного кодексу\~України під\~час дії\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~ коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні було введено Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року\~№ 211, і діяв він з 12 березня 2020 року. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651\~на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Таким чином карантин діяв в Україні з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, тобто тривав три роки три місяці та 19 днів. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан запроваджено в Україні 24 лютого 2022 року, та на час розгляду справи він триває. Таким чином строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, який тривав три роки три місяці та 19 днів. Крім того, до закінчення даного строку в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено. Таким чином при зверненні 28 грудня 2023 року з даним позовом до суду позивачем не пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2019 року. Підстави для застосування давності відсутні. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть\~солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тому заборгованість за послуги підлягає до стягнення з відповідачів в солідарному порядку, незалежно від розміру часток у праві власності на житло, за адресою якого такі послуги надані. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування судових витрат 2684 грн. 00 коп. пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог, тобто по 1342 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved