Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Журавльов О.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення коштів за попереднім договором, в якому просять: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договірними зобов`язаннями у розмірі 621325,00 грн. та неустойку у розмірі 154905,68 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 14 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір № 222/13, відповідно до умов якого, сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 30-тиденний термін з моменту введення багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію, укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) Об`єкту нерухомості (в подальшому - Об`єкт), в багатоквартирному житловому будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором. Плановий строк введення в експлуатацію будинку - кінець 2 кварталу 2021 року. Позивач вказує, що Відповідач допустив невиконання своїх зобов`язань передбачених умовами зазначеного вище Договору, а саме: не уклав Основний договір з Позивачем, натомість, 16.06.2021 року уклав з Позивачем Додаткову угоду до попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року (далі - Додаткова угода) предметом якої, відповідно до п. 1 та п. 2. стало припинення дії попереднього договору та повернення коштів, сплачених Позивачем за об`єкт, у розмірі 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять грн. 00 коп.)00 гривень. Згідно з Актом приймання-передачі грошових коштів від 18 вересня 2021 року. Відповідач передав, а Позивач прийняв грошові кошти у сумі 52 000 (п`ятдесят дві тисячі гривень 00 коп.) як повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру)» № 222/13», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що до теперішнього часу Відповідач більше жодного разу не здійснював виконання своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів передбачених, як Договором так і Додатковою угодою. Позивач звертає увагу, що неодноразово звертався до Відповідача з проханням та вимогами виконати свої зобов`язання в порядку та в строки передбачені п. 2 Додаткової угоди до Попереднього договору №222/13 від 14 січня 2020 року, укладеною 16 червня 2020 року, однак Відповідач повністю проігнорував відповідні звернення. Таким чином, відповідач не виконав у повному обсязі свого зобов`язання щодо повернення коштів Позивачу. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем на суму залишку основного боргу, що становить 621 325 грн. 00 коп., за період з 18.09.2022 по 28.12.2023, було нараховано неустойку за подвійною обліковою ставкою Національного банку України у загальному розмірі 154905 грн. 68 коп. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 січня 2024 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. У відповідний строк позивач усунув виявлені недоліки. 15 лютого 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. 16 лютого 2024 року, після відкриття провадження у справі, ухвалою суду позовна заява була залишена без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення. У відповідний строк позивач усунув виявлені недоліки. 19.03.2024 року від відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає необґрунтованим та безпідставним нарахування позивачем неустойки на підставі ст. 549 ЦПК України, мотивуючи свою позицію тим, що умовами Додаткової угоди від 16 червня 2020 року до Попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року не передбачено сплати Позивачу неустойки, а саме пені, у разі несвоєчасного виконання Відповідачем грошового зобов`язання. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 154905,68 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Журавльов О.М. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, в тому числі і щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 154905,68 грн., з огляду на невиконання [PERSON] своїх зобов`язань з повернення коштів. Додатково зауважив, що позивач в досудовому порядку намагалася врегулювати спірне питання, в телефонному режимі неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, проте жодних результатів це не принесло, а тому позивач звернулася до суду. Представник відповідача, адвокат Литвинов О.Р. щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що відповідач не визнає позов. Пояснень на обґрунтування своєї позиції не надав, зазначивши про викладення своєї позиції у відзиві. Факту отримання відповідачем коштів від позивача та укладення між сторонами Додаткової угоди не заперечував. 19.03.2024 від відповідача надходив відзив на позовну заяву, в якому він заперечував лише проти задоволення позову в частині неустойки в розмірі 154\~905 грн. 68 коп., оскільки такий вид відповідальності не був прописаний у додатковій угоді. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 14 січня 2020 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено попередній договір № 222/13, у відповідності до умов якого (п. 1.1. договору), Продавець та Покупець зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 30-тиденний термін з моменту введення багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію (що орієнтовно заплановано на кінець ІІ кварталу 2021 року), укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) Об`єкту нерухомості (в подальшому - Об`єкт), в багатоквартирному житловому будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором, що підтверджується копією договору. Згідно п. 2.1. Договору, об`єктом є квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2. Договору, вартість Об`єкту на день укладання цього договору становить 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять грн.) 00 коп. Згідно з п. 2.3. Договору, Покупець вважається таким, що не має зобов`язань по сплаті вартості Об`єкту визначеному у п. 2.2. цього Попереднього договору у вигляді гарантованої суми 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять) грн. 00 коп., та вважається таким, що їх виконав. Відповідно до п. 2.3.1. Договору вищевказані суми в цьому Договорі не носять характеру авансу, а являються гарантійними платежами та при набутті права власності Покупцем на Об`єкт даного Договору переходять у власність Продавця. Згідно з п. 4.3. Договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається. Відповідно до п. 4.6. Договору, у разі не укладання Основного договору з вини Продавця, він повертає всі фактично отримані кошти від Покупця, за письмовою вимогою Покупця, у строк від 3-х до 8-ми місяців. У відповідності до п. 4.10. Договору, цей договір може бути змінено за домовленістю Сторін, що оформлюється додатковим договором. В свою чергу, внаслідок невиконання відповідачем свої зобов`язань за Договором, 16 червня 2021 року між [PERSON] , яка діє від імені відповідача [PERSON] , та позивачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року, у відповідності до умов якої, Договір та всі додатки до нього припиняють свою дію з дня підписання цієї Додатковї угоди за взаємною згодою сторін (п. 1), а сплачена Покупцем сума грошових коштів за Об`єкт, у розмірі 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять грн. 00 коп.) гривень, повинна бути повернена Продавцем Покупцю, що підтверджується копією додаткової угоди та не заперечується сторонами. Згідно п. 2 Додаткової угоди, строк повернення коштів - від трьох до дванадцяти місяців з початку повернення. Згідно п. 3 Додаткової угоди, повернення коштів здійснюється шляхом готівкового розрахунку. Кожне одержання коштів здійснюється шляхом оформлення (підписання) Акта приймання-передачі грошових коштів. Як вбачається з копії Акту приймання-передачі грошових коштів від 18 вересня 2021 року, відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , передав, а позивач [PERSON] , прийняла грошові кошти у сумі 52 000 (п`ятдесят дві тисячі гривень 00 коп.) гривень, як повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру) [ADDRESS] . Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач, незважаючи не неодноразові звернення позивача, більше жодного разу не здійснював виконання своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів передбачених, як зазначеними Договором та Додатковою угодою. Таким чином, залишок грошових коштів, які відповідач не повернув позивачу становить 621 325 грн. 00 коп., із розрахунку: 673 325 грн. 00 коп. - 52 000 грн. 00 коп. Окрім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем на суму залишку основного боргу 621 325 грн. 00 коп., за період з 18.09.2022 по 28.12.2023, було нараховано неустойку за подвійною обліковою ставкою Національного банку України у загальному розмірі 154905 грн. 68 коп. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, встановлено, що відповідач, свої зобов`язання з повернення грошових коштів, передбачені додатковою угодою від 16 червня 2021 року до попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року, повною мірою не виконав, у зв`язку з чим заборгував позивачу грошові кошти у розмірі 621 325 грн. 00 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 154905 грн. 68 коп. суд виходить з наступного. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до положень ст.ст. 549-550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Разом з тим, у відповідності до п. 2 Додаткової угоди, строк повернення коштів - від трьох до дванадцяти місяців з початку повернення. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, суд враховує, що відповідачем не надано пояснень щодо поважності причин несвоєчасного виконання свого зобов`язання з повернення грошових коштів позивачу в добровільному порядку, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами витікають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію чеку про сплату [PERSON] 18500 гривень Райченко, Журавльов та партнери за надані послуги. Представник позивача зазначив, що позивач поніс певні витрати на професійну правничу допомогу в порядку ст. 137 ЦПК України, у вказаній сумі, яка складається з витрат на участь в судових засіданнях представника позивача Журавльова О.М. в сумі 10000 грн., складання процесуальних документів та виготовлення їх копій в сумі 5000 грн., аналізу матеріалів справи та погодження стратегії в сумі 3500 грн. Дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правничої допомоги та її розміру, документи, враховуючи рівень складності справи, значення справи для сторони, розгляд справи у загальному позовному провадженні, кількість судових засідань по справі, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, про часткове задоволення заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved