Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач в\~особі свого\~представника звернувся\~із позовом\~до відповідачів\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~відшкодування матеріальних\~збитків,\~завданих знищенням\~речі,\~з урахуванням\~втрат від\~інфляції та\~трьох відсотків\~річних,\~під час\~розгляду справи\~позивачем змінено\~предмет позову,\~шляхом збільшення\~позовних вимог,\~а також\~надано уточнення\~заявлених позовних\~вимог у\~зв`язку з\~арифметичними помилками\~у позовній\~заяві,\~тому в\~обґрунтування позовних\~вимог позивач\~зазначає,\~що [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належав транспортний\~засіб -\~легковий автомобіль\~Renault\~Каngоо,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~реєстрацію транспортного\~засобу [NUMBER] \~від 31.05.2022\~року,\~виданим ТСЦ\~1249.\~31.12.2022\~року о\~19\~годині 30\~хвилин в\~районі перехрестя\~вул.\~Ватутіна та\~вул.\~Говорова в\~м.\~Синельникове Дніпропетровської\~області відбулася\~дорожньо-транспортна\~пригода,\~в якій\~Рено отримав\~механічні ушкодження,\~які з\~економічної точки\~зору вказують\~на загибель\~(знищення)\~транспортного засобу,\~оскільки відновлення\~автомобіля економічно\~недоцільне. ДТП мала місце за таких обставин: [PERSON] , будучи станом на 31.12.2022 року неповнолітньою особою та особою, яка не має посвідчення водія, керуючи транспортним засобом Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався другорядною дорогою, здійснюючи виїзд на перехрестя із головною дорогою - вул. Ватутіна, де не надав перевагу у русі транспортному засобу Рено під керуванням [PERSON] , який рухався головною дорогою, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілів. Своїми діями [PERSON] порушив приписи пункту 16.11. Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним вище транспортним засобам, що підтверджується, постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2023 року винесеної у справі № 191/108/23, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2023 року та набрала законної сили 06.04.2023 року. Постановою констатовано наявність вини [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху, що призвело до настання вищевказаної ДТП, вказану особу було визнано винним у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП. Слід підкреслити, що [PERSON] , за фактом вищевказаної ДТП до адміністративної відповідальності не притягався, протокол про адміністративне порушення за фактом вказаного ДТП щодо Позивача не складався. Водночас, [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за фактом керування транспортним засобом без наявності полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зі змісту Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 447094 від 31.12.2022 року, складеного на місці ДТП та Схеми місця ДТП, доданої до вказаного протоколу, вбачається, що автомобіль Хьонде належить на праві приватної власності громадянці [PERSON] (матері [PERSON] ). Вказана інформація також підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 10.08.2022 року. Отже, автомобіль Хьонде належить на праві приватної власності [PERSON] , яка є особою, що на відповідній правовій підставі володіє вказаним транспортним засобом. При цьому, як вбачається із результатів перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, що міститься на офіційному веб-сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України, цивільно-правова відповідальність власника за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як Рено, так і Хьонде станом на 31.12.2022 року не була застрахована. Судовим експертом [PERSON] на замовлення [PERSON] складений Висновок експерта №004/23 від 19.01.2023 року, яким визначено: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Рено - 270240,00 грн. (Двісті сімдесят тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).; ринкова вартість пошкодженого автомобіля Рено - 50 161,90 грн. (П`ятдесят тисяч сто шістдесят одна гривня 90 копійок). Таким чином, розмір матеріального збитку, фактично заподіяного позивачу знищенням його речі внаслідок неправомірних дій [PERSON] становить: 270 240,00 мінус 50 161,90 дорівнює 220 078,10 грн. (Двісті двадцять тисяч сімдесят вісім гривень 10 копійок). [PERSON] звертався до [PERSON] із вимогою про відшкодування заподіяного матеріального збитку від 06.04.2023 року, яка була відправлена рекомендованим поштовим відправленням № 5250002684823. Разом із тим, відповідна вимога залишилася без будь-якої реакції з боку особи, яка безпосередньо заподіяла матеріальні збитки. Майнова шкода, відшкодовується особою, яка її заподіяла, у повному обсязі, зокрема володільцем джерела підвищеної небезпеки, який внаслідок винних дій заподіяв шкоду іншій особі, шляхом відшкодування збитків, відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин винна особа зобов`язана відшкодувати завдані [PERSON] збитки у повному обсязі. Оскільки станом на 31.12.2022 року [PERSON] не досяг 18-річного віку, а по-друге не мав посвідчення водія, така особа не є і не може вважатися такою, яка володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Водночас протиправні дії, які призвели до заподіяння матеріальних збитків, були вчинені саме [PERSON] , який вочевидь неправомірно (без достатньої правової підстави) заволодів транспортним засобом Хьонде, при цьому власниця транспортного засобу Хьонде вчинила дії або бездіяльність, в результаті яких джерело підвищеної небезпеки опинилося у розпорядженні неповнолітньої особи, яка не мала права керувати транспортними засобами, і яка в результаті допустила грубе порушення вимог ПДР, що призвело до настання матеріальних збитків. Таким чином, відповідачами за даним позовом є як власник транспортного засобу [PERSON] , так і особа, яке без відповідної правової підстави керувала таким транспортним засобом - [PERSON] . Крім цього, [PERSON] заявляє вимогу про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.01.2023 року по 17.04.2024 р. за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків, розмір 3% річних складає 7987,23 грн., а інфляційних втрат складає 12702,54 грн. Також позивач вважає, що йому внаслідок неправомірних дій відповідачів заподіяна моральна шкода, яка полягала у сильних душевних хвилюваннях, так як позивач був водієм транспортного засобу, який потрапив у ДТП, через що зазнав сильних душевних хвилювань; автомобіль [PERSON] , як наголошено у тексті позовної заяви, є фізично знищеним, через що сильно змінилися обставини життя позивача, він змушений заново облаштовувати власний побут; відповідачі допустили експлуатацію транспортного засобу, не забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності, через що позивач не отримав відшкодування від страхової компанії, яке могло б частково покрити заподіяні матеріальні збитки; відповідачі вже понад 15 місяців ухиляються від погашення заподіяного матеріального збитку. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 5000,00 грн. з кожного відповідача. Позивачем понесено також судові витрати: 2464,60 грн. судовий збір; 4200,00 грн. витрати на проведення експертизи; 60000,00 грн. на професійну правничу допомогу. Просить суд стягнути солідарно із [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) 220 078,10 грн. (Двісті двадцять тисяч сімдесят вісім гривень 10 копійок) матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження (знищення) транспортного засобу. Стягнути солідарно із [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) 12 702,54 грн. (Дванадцять тисяч сімсот дві гривні 54 копійки) втрат від інфляції. Стягнути солідарно із [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) 7 987,23 грн. (Сім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 23 копійки) три відсотки річних. Стягнути із [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) 5 000,00 грн. (П`ять тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди. Стягнути із [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) 5 000,00 грн. (П`ять тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди. Вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі: 4 200,00 грн. оплата за проведення товарознавчої експертизи автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер [NUMBER] ; 2 464,60 грн. витрати на сплату судового збору; 60 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу, які фактично понесені та мають бути понесені [PERSON] . Не погодившись з позовом, представником відповідачів, адвокатом Корольковим М.В. подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначає, що [PERSON] зазначена як відповідач -2, що спотворює дійсність обставин, тому що вона будь-якого відношення до ДТП, яке сталося 31.12.22 року біля 19.30 хв. в районі перехрестя вул. Ватутіна та Говорова в м.Синельникове, Дніпропетровської області , - не має і тому вона є неналежним відповідачем. На момент подання даної позовної заяви до суду, [PERSON] є повнолітньою і дієздатною особою. Володілець джерела підвищеної небезпеки не є суб`єктом відповідальності за шкоду, якщо доведе, що дане джерело вибуло з його володіння внаслідок неправомірних дій інших осіб, ч.3 ст.1187 ЦК особа. Вважає розміри втрат від інфляції та нарахування процентів - три відсотки річних, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, з боку позивача однобічні і в кілька разів завищенні на свій розсуд. Також незрозуміло на підставі чого і чому робить позивач розрахунок із січня 2023 року, коли проведений автотехнічний висновок тільки 19.01.2023 р., а вимога-зобов`язання від 06.04.23 року з іншим грошовим розміром ніж оцінка позову і вважають що ці розрахунки можуть мати місце лише тоді, коли є в наявності договір страхування. Правова підстава в даному випадку вважає - відсутня. Крім того, вважає за необхідне вказати про те, що якщо ремонт автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП вважається економічно необґрунтованим, такий автомобіль вважається фізично знищеним; а тому порядок відшкодування завданої шкоди має відбуватися в порядку, визначеному ст.30 Закону № 1961-ІУ, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, якій відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Введенням в оману суд, є посилання позивача, де [PERSON] стверджує що він звертався до [PERSON] з вимогою, але згідно позову від 10.05.23 р. є грошовий розмір в 229 093, 99грн, а не зрозуміла вимога від 06.04.23р. на 270 тисяч 240 гривень. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив, представник позивача [PERSON] , не погоджується із доводами викладеними у відзиві, вважає їх надуманими та безпідставними. Вважає [PERSON] належним відповідачем, так як [PERSON] , по-перше не досяг 18-річного віку, а по-друге не мав посвідчення водія, така особа не є і не може вважатися такою, яка володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Саме недбалість [PERSON] сприяла неправомірному заволодінню [PERSON] транспортним засобом. Крім того, у вимозі, яка направлялася відповідачам в рамках спроби досудового врегулювання конфлікту, зазначений повний розмір заподіяного позивачу збитку -270240,00 грн., а у позовній заяві заявлена вимога вже за вирахуванням вартості автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди 220078,10 грн. 14.08.2023 р. представником відповідачів подано заперечення на відповідь на відзив, в якому не погодився із доводами представника позивача вказаними у відповіді на відзив, вважає зі сторони позивача очевидним спотворення дійсних обставин справи. Запрошення на проведення на огляд автомобіля відповідачі отримали вже після проведення огляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав наведених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає що її вина відсутня, так як в день настання ДТП, вона з чоловіком були відсутні вдома, а ключі від автомобіля вона не ховала, син взяв самовільно автомобіль та поїхав. Вона знала, що він інколи керує автомобілем у супроводі батька, який є інвалідом і він відвозив його до лікарні. Те що син взяв сам ключі та без супроводу батька поїхав, це було вперше. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав свого представника. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 31.12.2022 року о 19.30 годині в м. Синельникове по вул. Ватутіна, водій [PERSON] керував автомобілем HYUNDAI SONATA днз [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем RENAULT KANGOO днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2024 р., залишену без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2023 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124\~КУпАП за вказаних обставин. Постановою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2024 р., [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП, так як 31 грудня 2022 року о 19 годині 30 хвилин неповнолітній [PERSON] в м. Синельникове по вул. Ватутіна, керував транспортним засобом марки Hyundai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] , не маючи права на керування таким транспортним засобом. Власником автомобіля HYUNDAI SONATA, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] із 10.06.2022, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрації транспортного засобу [NUMBER] . Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що транспортні засоби на час настання дорожньо-транспортної пригоди відповідальність щодо володіння та користування автомобілем не була застраховано жодним власником транспортних засобів. Позивачем долучено висновок експерта №004/23 від 19.01.2023 року, складений судовим експертом Цаберябовим В.М. на замовлення позивача. У такому висновку вказано, що його підготовлено для подання до суду, а експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України. Згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT KANGOO реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 382885,17 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT KANGOO реєстраційний номер [NUMBER] , складає 270240,00 грн. Ринкова вартість пошкодженого автомобіля RENAULT KANGOO реєстраційний номер [NUMBER] , складає 50161,90 грн. Додатком до висновку є протокол огляду транспортного засобу експертом, який підписано зокрема й власником ТЗ [PERSON] (а.с.21-52). Вартість послуг експерта становить 4200,00 грн., що підтверджується квитанцією №23004 від 19.01.2023 року. (а.с.53) В матеріалах справи також наявні докази повідомлення відповідачів про те, що за адресою: м. Синельникове по вул. Бараболкіна, 78, 17.01.2023 року судовим експертом буде здійснюватися огляд транспортного засобу RENAULT KANGOO реєстраційний номер [NUMBER] , який дістав механічні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 31.12.2022 року по вул. Ватутіна м. Синельникове. (а.с.127-130). Також на а.с. 54 міститься доказ надсилання позивачем, відповідачу [PERSON] досудової вимоги про відшкодування заподіяного йому збитку, згідно висновку експерта від 19.01.2023 року розмір, якого становить 270240,00 грн. У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 УПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи(ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2). У відповідності до ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч.1). Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2). Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3). У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством (ч.6). У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч.7). У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2). Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах (ч.3). Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.4). Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №922/1474/21. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі№390/34/17 об`єднана палата пояснила, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Автомобіль позивача було пошкоджено в результаті ДТП з вини відповідача [PERSON] , що підтверджується постановою суду яка набрала законної сили. При цьому [PERSON] керував автомобілем, який належить [PERSON] . На переконання суду, не звільняє [PERSON] від відповідальності відсутність у нього посвідчення водія та вчинення ним правопорушення у неповнолітньому віці, повних 17 років. Норми ч.4 ст.1187\~ЦК України передбачають, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В свою чергу суд не приймає доводи [PERSON] про те, що джерело підвищеної відповідальності вибуло з її володіння внаслідок саме неправомірних дій її сина, заволодіння автомобілем без її відому, оскільки суд вважає, що саме її недбалість призвела до таких наслідків, так як вона зобов`язана була забезпечити належні умови зберігання свого автомобіля. Проте остання залишила ключі від автомобіля у вільному доступі та відомому для її неповнолітнього сина місці, тобто залишила вільним доступ до автомобіля, на переконання суду відповідач мала передбачити можливість заволодіння автомобілем її сином, який раніше з її відому будучи неповнолітнім та не маючи права керування транспортними засобами вже керував автомобілем, при цьому, приховання ключів від автомобіля виключило б можливість настання ДТП, а тому доводи відповідача [PERSON] суд розцінює як спосіб захисту та можливість уникнути відповідальність. За вказаних обставин відповідальність за завдану позивачу шкоду слід покласти на обох відповідачів. При цьому, така відповідальність не є солідарною, а визначається судом у частці. Враховуючи описані обставини, суд вважає, що відповідальність мають нести відповідачі в рівних частинах. Щодо розміру відшкодування шкоди. На підтвердження розміру шкоди позивачем надано висновок експерта. Відповідачі не навели доводів, які б давали підстави для сумнівів у достовірності результатів такого висновку. Заявлена до стягнення сума 220 078,10 грн. враховує вже одержану позивачем вартість пошкодженого автомобіля 50161,90 грн., яку позивач отримав в результаті відчуження пошкодженого автомобіля та яка збігається з встановленою експертом вартістю пошкодженого автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідачів. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.01.2023 року по 17.04.2024 року, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, грошове зобов`язання за своїм змістом може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема , і з факту завдання шкоди особі (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17. Приписи ст.625 ЦК України застосовуються у деліктних зобов`язаннях щодо відшкодування ( постанова Великої Палати Верховного Суду по справі № 686/21962/15-ц від 16.05.2018 р., № 456/3525/15 від 13.02.2019; № 758/9445/16 від 11.02.2019). З підстав невиконання відповідачем зобов`язань щодо добровільної сплати завданої ним майнової шкоди, позивач має право на отримання штрафних санкцій, яке передбачені ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що розмір майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів становить 220078,10 грн., за період з 01.01.2023 р. по 17.04.2024 р. розмір інфляційних витрат буде складати 14 442,53 грн. Суд виходить з наступного розрахунку: (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) = 1,06562452; 220078,10 x 1,06562452 - 220078,10 = 14 442,53 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат за вказаний період у розмірі 12702,54 грн., оскільки згідно ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню розмір інфляційних витрат вказаний позивачем - 12702,54 грн. Визначаючи розмір 3 % річних від суми заборгованості 220078,10 грн. за період з 01.01.2023 р. до 17.04.2024 р., суд виходить з наступного розрахунку: 220078,10 (розмір майнової шкоди) x 3 % x 473 (кількість днів прострочення): 365 : 100 = 8555,91 грн. Позивачем заявлено вимогу про 3% річних за вказаний період у розмірі 7987,23 грн., оскільки згідно ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню розмір 3% річних вказаний позивачем 7987,23 грн. На підстави вищенаведеного, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають 12702,54 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 7987,23 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачів заподіяної моральної шкоди у розмірі по 5000,00 грн. з кожного, суд виходить з наступного. За приписами ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості» Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що наслідки ДТП спричинили йому пошкодження майна, а також необхідність відновлення власних прав у судовому порядку вказують на істотний розмір заподіяної йому моральної шкоди. На переконання суду позивачем не надано жодного доказу на понесення ним фізичного болю чи страждань, душевних страждань, приниження честі чи гідності. Тому в цій частині позов не може бути задоволеним. Позивач просив суд стягнути з відповідачів витрати понесені на правову допомогу в сумі 60000,00 грн. Відповідно до статті 141\~ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного\~Суду України\~від 30\~вересня 2009\~року №\~23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з письмових матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням БІ ПОІНТ» та позивачем був укладений Договір про надання правової (правничої) допомоги №001/23 від 05 січня 2023 року. Відповідно до договору вбачається, що вартість послуг за цим договором визначається на підставі погодження сторонами цього договору завдань. Згідно завдання №1 щодо надання правової (правничої) допомоги від 15.04.2023 р. клієнт сплачує об`єднанню 15000,00 грн. за підготування та подання позовної заяви, відповіді на відзив, заяви про збільшення позовних вимог, за участь адвоката Об`єднання у судовому засіданні в першій/апеляційній інстанції, клієнт сплачує об`єднанню 3000,00 грн., в строк що не перевищує 10 календарних днів, з моменту проведення судом відповідного судового засідання. Відповідно до квитанції від 19.06.2023 року убачається, що позивач сплатив витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 15000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial