Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект», відповідно до якого просив стягнути на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 23 444,25 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 163 625,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював у ДП «Проектний інститут Укрметротунельпроект» та був звільнений 28.02.2017 у зв`язку із скороченням штату працівників за ст. 40 п.1 КЗпП України. Проте в день звільнення відповідачем, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не було проведено з позивачем розрахунку та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 23 444,25 грн. такі дії відповідача позивач вважає незаконними та такими, що порушують його конституційні права. У зв`язку із затримкою виплати заробітної плати також просив стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з урахуванням індексації на підставі ст. 117 КЗпП України. Провадження у даній справі відкрито 05.11.2020, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2024 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Проектний інститут «Укриметротунельпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, в адресу суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату в адресу суду від державного підприємства «Проектний інститут «Укриметротунельпроект» не надходило. Правом на подачу відзиву не скористався. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] працював на посаді інженера 2 категорії відділу траси, колії та інженерної геології з 02.10.2013 у ДП «Проектний інститут Укрметротунельпроект» та був звільнений 28.02.2017 у зв`язку із скороченням штату працівників за ст. 40 п.1 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та копією наказу про звільнення №14 ос від 22.02.2017, які містяться в матеріалах справи. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з довідкою від 02.03.2020 виданої Державним підприємством «Проектний інститут «Укрметротунельпроект» нараховано заробітну плату в період з січня 2017 року та лютий 2017 року в розмірі 8 500, 00 грн. за два останні місяці роботи, копія якої міститься в матеріалах справи Як зазначив позивач, що при звільнені [PERSON] з посади інженера 2 категорії відділу траси та колії Державного підприємства «Проектний інститут «Укрметротунельпроект», з останнім не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, К3пП України, що підтверджується довідкою про заборгованості підприємтсва перед працівником №02.03/66 від 02.03.2020 виданої Державним підприємством «Проектний інститут «Укрметротунельпроект» копія якої міститься в матеріалах справи. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки подень фактичного розрахунку "Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України,, в саме виплатити середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Подібного висновку дійшов Верховний Суд України 29 січня 2014 року в справі №6-144ц13. Разом з тим, як встановлено в судом, що підтверджується матеріалами справи, в день звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі. Так, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 29.02.2020 становить 23 444, 25 грн., що підтверджується довідкою відповідача №02.03/66 від 02.03.2020 (копія наявна в матеріалах справи). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати в розмірі 23 44,25 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши у судовому засіданні розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, суд, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з січня 2017 року по березень 2020 року в розмірі 163 625,00 грн. також підлягають задоволенню. Щодо компенсації позивачу втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд керується наступним. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За змістом ст. 2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому, у вказаній статті Закону зазначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно п 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (надалі - Порядок), компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Отже, заробітна плата, як грошові доходи, підпадає під дію Закону, а тому відповідач зобов`язаний здійснити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків здійснення вказаної виплати. Звертаючись з позовом до суду, позивачем здійснено розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, згідно якого сума компенсації за період з 28.02.2017 по 20.08.2020 становить 163 625,00 грн. Згідно положень ст. 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Пунктом 4 Порядку встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у сумі 163 625,00 грн., розрахунок якої перевірений судом, є обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840, 80 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: approved