Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

21 травня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідачів на свою користь - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 18 938,43 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 18 995,84 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 1 252,73 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 215,93 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 414,45 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року він є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води та з 01.11.2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Як зазначає позивач, відповідачі є споживачами послуг з централізованого постачання гарячої води та постачання теплової енергії, які надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 18 938,43 грн. Разом з тим, позивач вказує, що послуги були надані в повному обсязі, однак відповідачі в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2024 року становить: 18 938,43 грн. - за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання; 18 995,84 грн. - за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 1 252,73 грн. - за спожиті з 01.11.2021 року послуги з теплової енергії; 215,93 грн. - з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії; 414,45 грн. - з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. 15.10.2024 року до суду надійшов відзив [PERSON] на заявлені вимоги, в якому вона просила відмовити у задоволення позову у зв`язку з тим, що 12.05.2020 року вона відмовилась від постачання гарячої води. Крім того, відповідач зазначила, що вона не погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки він здійснений більш ніж за 3 роки, а тому просила застосувати строк позовної давності. Відповідь на відзив до суду не надходила. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. 30.10.2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких остання зазначила, що строк позовної давності не пропущено, оскільки з 12.03.2020 року було введено карантин, а з 24.02.2024 року воєнний стан на території України. Крім того, представник зазначила, що лише до 12.05.2020 року здійснювалось нарахування за послуги постачання гарячої води. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином. [PERSON] звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність. А тому, враховуючи положення статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність відповідачів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, на підставі наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [PERSON] з 10.06.1993 року та [PERSON] з 15.01.1963 року мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач, за особовим рахунком № [NUMBER] . Квартира [ADDRESS] належить на праві власності: 1/2 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.08.1997 року та свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2000 року; по 1/4 частині [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.08.1997 року. Згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності та постачання теплової енергії споживачам. Так, з 01.05.2018 року, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже є виконавцем цих послуг для житлових будинків комунальної форми власності. Крім того, 11.10.2018 року між позивачем та ПАТ «Київенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг, як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) вартістю послуги з постачання гарячої води є встановлений відповідно до законодавства тариф. За змістом п. 33 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Згідно з п. 37 Правил розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Водночас, Верховний Суд у постанові від 22.01.2022 по справі № 201/11406/20 зазначив, що відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом було встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , а саме: [PERSON] власник 1/2 вказаної квартири, а [PERSON] та [PERSON] власники по 1/4 вказаної квартири та споживали житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води та теплової енергіїза вказаною адресою. При зверненні до суду з позовом, позивач зазначив, що послуги надавались в повному обсязі, однак відповідачі не сплачували за такі послуги. Відповідачі не надали суду доказів на спростування зазначеного. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з наданого розрахунку заборгованості, станом на 01.04.2024 року, відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання, а тому за ними обліковується заборгованість, яка становить: 18 938,43 грн. - за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 18 995,84 грн. - за спожиті з 01.05.2018 року по 30.04.2020 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 1 252,73 грн. - за спожиті з 01.11.2021 року послуги постачання теплової енергії; 215,93 грн. - з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії; 414,45 грн. - з плати за абонентське обслуговування з постачання гарячої води, а всього 39 817,38 грн. Відповідачі в судове засідання не надали доказів що заборгованість відсутня чи менший її розмір. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Також, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, відповідачі у липні 2018 року сплатили 52,58 грн. за спожиті послуги з постачання гарячої води, що свідчить про переривання строку, а тому враховуючи наведені положення суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки останній переривався та зупинявся. Пункт 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 передбачає, що Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Отже, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають задоволенню та з відповідачів пропорційно їх частці у прапві власності на квартиру на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: 18 938,43 грн. - за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 18 995,84 грн. - за спожиті з 01.05.2018 року по 30.04.2020 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 1 252,73 грн. - за спожиті з 01.11.2021 року послуги постачання теплової енергії; 215,93 грн. - з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії; 414,45 грн. - з плати за абонентське обслуговування з постачання гарячої води, а всього 39 817,38 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved