Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач,\~\~ [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що позивач є донькою [PERSON] та проживала з нею на момент відкриття спадщини. На праві власності спадкодавцю належало 2/3 квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , починаючи з травня 2007 року постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після звернення позивачем до нотаріальної контори було одержано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відмінність адреси місця проживання позивача та спадкодавця та пропуск встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2023 року матеріали цивільної справи направлено за територіальною підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року справу за позовною заявою [PERSON] до ХМР, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення передано за підсудністю на розгляд Київському районному суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження. 05.03.2024 до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с.95-96). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, цією ухвалою задоволено клопотання сторони позивача про виклик і допит свідків (а.с.114). 18.06.2024 представником позивача подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.145-146). 05.08.2024 до суду від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив: Поновити Харківській міській раді пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву; прийняти відзив на позовну заяву; у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем неправильно визначено ХМР відповідачем у справі, оскільки не доведено факту відмови або неприйняття спадщини другою донькою спадкодавця, [PERSON] . Відповідачем також наголошувалося, що надані позивачем докази жодним чином не доводять факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем, що є предметом доказування у цій справі. Відповідач вважає, що надані позивачем документи жодним чином не підтверджують факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, не відносяться до предмета доказування, є неналежними за своєю суттю (а.с. (а.с.161-166). 27.08.2024 представником позивача - адвокатом Молчановою Ю.Ю. подано до суду відповідь на відзив, в якому сторона позивача просить поновити строк для подачі відповідач на відзив та позов задовольнити, зазначивши, що ХМР визначена відповідачем у зв`язку з тим, що відсутні особи, які були зареєстровані зі спадкодавцем або звернулися до нотаріуса з відповідною заявою. Надано пояснення щодо належності та допустимості доказів, на які посилається позивач (а.с.190-193). Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~03.09.2024\~року поновлено\~представнику відповідача\~Харківської\~міської ради\~ Гевел\~І.А.\~строк для\~подачі відзиву\~на позовну\~заяву та\~прийнято відзив\~представника відповідача\~Харківської\~міської ради\~на позовну\~заяву. Поновлено представнику позивача [PERSON] адвокату Молчановій Ю.Ю. строк для подачі відповіді на відзив на позовну заяву та прийнято відповідь на відзив представника позивача на позовну заяву. Клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Молчанової Ю.Ю. про поновлення строку на заявлення клопотання про витребування доказів - задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Ліани Василівни засвідчену належним чином копію спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.207-209). 07.10.2024 на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2024 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Ліани Василівни до суду надійшли витребувані докази (а.с.220). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовну вимогу та просила позов задовольнити повністю. Представник відповідача Харківської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у поданій заяві про визнання позову просила справу розглядати без її участі (а.с.95-96). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вислухавши доводи представників сторін, допитавши свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] народилася [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 20.06.1975 року, актовий запис № 6298). Батьками позивача, відповідно до свідоцтва про народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , виданим 21.04.1970 року серії [NUMBER] , актовий запис № 3965 (а.с.19). Батьки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26 квітня 1968 року серія [NUMBER] , актовий запис № 219 (а.с.24). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис 4768. (а.с.23). Після смерті [PERSON] право на належне йому майно оформила його дружина, [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2007 року) (а.с.25). [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть видане 01 червня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), серії [NUMBER] , актовий запис № 11105 (а.с.27). На час смерті [PERSON] належало 2/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 травня 1994 року, реєстраційний номер № [NUMBER] та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11. 2007 року, реєстровий номер 5-1737 (а.с.20,25). Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. заведена спадкова справа № 71118083 після смерті [PERSON] (а.с.221). За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 10.10.2017 року нотаріусом ММНО Поляком Д.В., реєстровий номер 1258. Так [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно позивачу, [PERSON] (а.с.29). Відповідно до матеріалів спадкової справи наявна заява про прийняття спадщини [PERSON] (позивача у справі), заяв від інших спадкоємців не надходило (а.с.221). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 серпня 2023 року позивачу у справі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини (факту проживання за однією адресою із померлою на час її смерті) (а.с.239). Позивач вказала, що на час смерті її матері [PERSON] , яка настала [INFO] , вона постійно проживала разом із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та вважає, що єдиним способом підтвердити цей факт є встановлення факту, що має юридичне значення, у судовому порядку. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Як вже було констатовано судом, позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначила, що встановлення факту необхідно для оформлення її спадкових прав в нотаріальному порядку. Згідно з ч. 5\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до пункту 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1\~ст. 319 ЦПК України). Встановлено, що між сторонами у справі має місце спір про право щодо спадкового майна, яке залишилось після померлої [PERSON] , тому, з огляду на положення частини 4\~статті 315 ЦПК України, [PERSON] підставно звернувся до суду саме в порядку позовного провадження. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 165/2486/19, провадження № 61-1355св21 (постанова від 26 січня 2022 року). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2\~ст. 1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За змістом\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Приписами ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою\~статті 1270 ЦК України\~строк. Згідно зі\~статтею 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із позовною заявою (заявою) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Відповідно до\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Приписами\~ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що позивач\~ [PERSON] зтравня 2007 року стала постійно проживати зі спадкодавицею у квартирі [ADDRESS] . Разом з позивачем та спадкодавицею проживала донька позивача, [PERSON] , 2005 року народження. Донька позивача перебувала на обліку у Харківській міській дитячій поліклініці № 23 та навчалась з вересня 2012 року по серпень 2022 року у КЗ «Харківський ліцей №17 ХМР» за місцем розташування спадкової квартири. Адресою фактичного проживання неповнолітньої доньки позивача було вказано: [ADDRESS] (а.с.32-35). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона тривалий час знає сім`ю Полтавських, проживає у сусідньому будинку та навчала доньку позивача. Підтвердила, що [PERSON] постійно проживала зі своєю матір`ю, [PERSON] з 2007 року по день смерті матері. Після смерті матері [PERSON] продовжила проживати за адресою: [ADDRESS] . Свідок підтвердила, що позивач сплачувала за квартиру комунальні послуги та робила ремонт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом позивача та вже багато років постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька позивач разом зі своєю донькою посилилася у матері у квартирі [ADDRESS] та постійно там мешкає по теперішній час. На момент смерті матері, [PERSON] позивач постійно проживала разом з нею. У матері та доньки були теплі сімейні відносини. Мати та донька проживали однією сім`єю. Свідок особисто бачив як [PERSON] приносила до дому пакунки з харчами, прибирала під`їзд та робила ремонт у квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивача та його родину вона знає дуже давно, оскільки вони були сусідами та з позивачем вона перебуває в дружніх стосунках. У 2007 році помер батько позивача, у зв`язку з чим [PERSON] переїхала жити до своєї матері за адресою: [ADDRESS] , та до самої смерті її матері проживала з нею в одній квартирі. Свідок наголосила, що вона особисто систематично відвідувала позивача та її матір у вищевказаній квартирі та стверджувала, що саме за адресою: [ADDRESS] позивач з 2007 року постійно мешкала до смерті її матері та продовжує проживати до цього часу. Крім того, позивачем до матеріалів справи надані письмові докази, що свідчать про безпосередню участь [PERSON] у відновлювальному ремонті квартири за адресою: [ADDRESS] . Так, позивачем надано копію акту прийому передачі виконаних робіт № 3009/2017 відповідно, до якого підтверджується факт проведення ремонту у квартирі саме позивачем (а.с.43). Позивачем надано копії товарних накладних № РЕ0120599 від 26 вересня 2016 року № РЕ0123141 від 01 листопада 2016 року відповідно до яких підтверджується факт придбання [PERSON] та доставки холодильника та пральної машини за адресою: [ADDRESS] (а.с.44,45). [PERSON] надані 23 копії платіжних інструкцій про оплату позивачем комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] у період часу з 10.2020 року по 10.2021 року. Платником у зазначених платіжних інструкціях вказана саме позивач, [PERSON] (а.с.46-68). З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, показань свідків, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання\~\~ [PERSON] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини -\~\~ [INFO] , за адресою:\~ [ADDRESS] , та наявність підстав для його встановлення у судовому порядку. Доводи, які наведені Харківською міською радою у відзиві на позов, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Судові витрати суд залишає за позивачем на підставі його усної заяви.

Outcome: approved