Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати за житлово-комунальні послуги у розмірі 22456, 46 грн та судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказано, що 23.01.2024 між сторонами розірвано шлюб. Позивач та відповідач є власниками по частки квартири [ADDRESS] . У такій квартирі проживає позивач та самостійно несе тягар зі сплати комунальних платежів за всю квартиру, відповідач, маючи доступ до квартири на рівні з позивачем, не виконує свого обов`язку щодо оплати комунальних послуг в добровільному порядку. Між сторонами відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат на утримання належної їм квартири. За період з березня 2023 року по червень 2024 року позивачем понесено витрати за послуги з водопостачання в розмірі 19200, 00 грн, за період з березня 2023 року по червень 2024 року - за послуги з поводження з побутовими відходами в розмірі 4263, 63 грн, за період з жовтня 2023 року по червень 2024 року - за послуги з централізованого опалення в розмірі 750, 00 грн, за період з березня 2023 по червень 2024 року - за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 15541, 52 грн, за період з липня 2023 року по квітень 2024 року - за послуги з газопостачання та розподілу природного газу в розмірі 3067, 60 грн. Крім цього, у примусовому порядку з позивача було стягнуто 2290, 17 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2021 року по липень 2022 року. Загальна сума понесених позивачем витрат на комунальні послуги становить 44912, 92 грн. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що оскільки відповідач є співвласником квартири, комунальні послуги за утримання якої сплачує позивач, однак бажання брати участь в оплаті спожитих послуг не проявляє, між нею та відповідачем відсутні домовленості у сплаті за спожиті комунальні послуги, то відповідач має компенсувати йому понесені витрати на оплату комунальних послуг спірної квартири з розрахунку його частки у праві власності, що становить 22456, 46 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 46). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, та отримано останнім особисто 20.08.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.01.2024 розірвано шлюб між сторонами (а.с. 9-10). Квартира [ADDRESS] , належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової приватної власності, в рівних частках, кожному по 1/2 частки, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.11.2007, витягом з Державного реєстру правочинів №4939633 від 12.11.2007, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16689013 від 16.11.2007, технічним паспортом на таку квартиру (а.с. 11-15). За період з березня 2023 року по червень 2024 року позивачем понесено витрати за послуги з водопостачання в розмірі 19200, 00 грн, за період з березня 2023 року по червень 2024 року - за послуги з поводження з побутовими відходами в розмірі 4263, 63 грн, за період з жовтня 2023 року по червень 2024 року - за послуги з централізованого опалення в розмірі 750, 00 грн, за період з березня 2023 по червень 2024 року - за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 15541, 52 грн, за період з липня 2023 року по квітень 2024 року - за послуги з газопостачання та розподілу природного газу в розмірі 3067, 60 грн. Крім цього, у примусовому порядку з позивача було стягнуто 2290, 17 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2021 року по липень 2022 року. Загальна сума понесених позивачем витрат на комунальні послуги становить 44912, 92 грн (а.с. 16-36). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Спірні правовідносини щодо здійснення спільної часткової власності врегульовано Цивільним кодексом України. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц). Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири, розмір кожного з них 1/2 частки квартири, отже і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що під витратами на управління, утримання та збереження спільного майна у розумінні ст. 360 ЦК України, які мають нести сторони як співвласники квартири, слід розуміти витрати на утримання цієї квартири, які є об`єктивно необхідні для підтримання її у придатному для використання за призначенням стані, тобто безпосередньо пов`язані саме із забезпеченням належного технічного стану квартири, без вчинення яких житло втратить свої споживчі властивості. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування половини вартості понесених нею витрат на центральне опалення та постачання гарячої води, комунальні послуги, водопостачання і водовідведення, утримання будинку та прибудинкової території, а також розподілу природного газу. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, не заперечував щодо вимог позивача. Проте суд констатує, що не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, як і факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц (провадження №61-2066св19). Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц). Так, у справі № 638/5001/17 Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про те, що хоча один із співвласників квартири зареєстрований в ній, проте не проживає і не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії, а тому вартість цих послуг стягненню не підлягає. Разом з тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з опалення та утримання будинку і прибудинкової території, то з відповідача слід стягнути 1/2 частину коштів, сплачених за ці послуги іншим співвласником. Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини витрат, понесених за сплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2021 року по червень 2024 року в розмірі 22456, 46 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500, 00 грн, що підтверджується підтверджується вхідним платежем №596917067 від 11.06.2024 (а.с. 37). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 1500, 00 грн суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, недоведеним позивачем. Таким чином, крім судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1211, 20 грн, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 1500, 00 грн.

Outcome: approved