Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] в травні 2024 року заявила позов про розірвання шлюбу, що був укладений нею з [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що шлюб фактично припинено через негативну (агресивну) поведінку відповідача по відношенню до позивачки, з 01.04.2024 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають відокремлений бюджет, не спілкуються, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2024 року позов було задоволено, шлюб між сторонами розірвано, прізвище позивачки змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2024 року вказане рішення скасоване. 14.10.2024 року справа прийнята до провадження цього складу суду для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що суддею постановлено відповідну ухвалу. Правом на відзив відповідач не скористався, в заяві про перегляд заочного рішення вказував на можливість примирення сторін. Позивачка до першого судового засідання подала декілька заяв, за якими на вимогах позову наполягала, категорично заперечувала проти вжиття будь яких заходів до примирення, вкотре зазначила про те, збереження шлюбу не відповідає її інтересам та порушує її права. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову пославшись на те, що шлюб можливо зберегти і пояснив, що позивачка заявила позов на емоціях під впливом сторонніх осіб. Представник відповідача підтримала позицію свого довірителя і просила надати сторонам строк на примирення. Позивачка просила розглянути справу без її участі. Відповідачем не заперечується і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі з 18.04.1992 року, неповнолітніх дітей не мають, двоє дорослих дітей проживають окремо. Відповідач також визнав, що з квітня 2024 року сторони проживають окремо, позивачка з того часу на контакт з ним не йде. Разом з тим, відповідач не надав доказів в обґрунтування доводів на свій захист, та не навів переконливих аргументів на користь можливості збереження сім`ї. Згідно зі ст. 3 ч.2 СК України, сім' ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ст.21 ч.1 СК). Статтею 56 СК України, разом з іншим встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб може бути припинено в наслідок його розірвання (ст.104 ч.2 СК) Згідно з ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на те, що сторони з квітня 2024 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають відокремлений бюджет, позивачка послідовно вказує на неможливість поновлення шлюбних відносин, відповідач не надав доказів в обґрунтування доводів на свій захист, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Надання сторонам строку на примирення, за вказаних обставин, з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, може бути розцінене як посягання на свободу та недоторканість позивачки, а відтак є недопустимим. Отже позов підлягає задоволенню на підставі вказаних в рішенні норм закону. За такого рішення, підлягає задоволенню і клопотання позивачки про відновлення дошлюбного прізвища, відповідно і на підставі ст. 113 ч.1 СК України. Витрати понесені позивачкою на розгляд справи, що складаються з судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат на правничу допомогу, що підтверджені на суму 25000 грн., мають бути компенсовані їй відповідачем, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved