Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 22.04.1989 року між сторонами було укладений шлюб, від якого сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Вказує, що спільне життя не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. На даний час сім`я існує формально, примирення неможливе, а тому посилаючись на викладене просила суд про розірвання шлюбу. Відповідачем, в свою чергу, подано до суду заяву про надання строку на примирення. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у своєму позові просила про розгляд справи за її відсутності. Крім того надала до суду заяву, в якій просила відмовити [PERSON] у задоволенні заяви про надання строку на примирення, посилаючись на те, що відповідач постійно ображає позивачку, на підтвердження чого долучила до своєї заяви терміновий заборонний припис стосовно кривдника, проти примирення категорично заперечувала та просила суд про ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Відповідач у судове засідання не з`явився. У своїй заяві про надання строку на примирення просив про проведення судового засідання без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд повинен вжити заходів щодо примирення подружжя. Відповідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Враховуючи те, що позивачка категорично заперечує проти примирення з відповідачем та наполягала на розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні заяви про надання строку на примирення. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.04.1989 року (свідоцтво про укладення шлюбу серії ). Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1\~ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України). Враховуючи вимоги позивача про розірвання шлюбу та категоричне небажання примирюватися з відповідачем, суд, на підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст.\~104,\~110,\~112 СК України, приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб\~розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У своїй позовній заяві [PERSON] просила, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судового збору.

Outcome: approved