Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просила винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] , [INFO] є донькою позивача та матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації новоаннинського муніципального району Волгоградской області, зроблено запис акту про народження №247 та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , зареєстроване консульським відділом Посольства Росії в Україні, зроблено запис акту про народження №38. Відомості про батька дітей не внесені у вказані документи. Починаючи з 2010 року [PERSON] переїхала до позивача, а з 2014 року, відповідач почала періодично пропадати з дому та лишати дітей самих, повертаючись при цьому у нетверезому стані. Позивач зазначає, що, на теперішній час, відповідач є наркозалежною та веде аморальний спосіб життя. Останні півтора роки, [PERSON] взагалі не проживає з дітьми, та весь цей час, діти проживають разом з позивачем і перебувають на її повному утриманні. Таким чином, позивач вважає, що наведені обставини підтверджують факт систематичного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд про задоволення позову. Ухвалою суду від 30.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Справу розглянуто згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивача, яка є сповіщеною належним чином про час та дату розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, є сповіщеною про час та дату розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації - в судове засідання не з`явився, надали суду лист з проханням слухати справу у їх відсутність, підтримала висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження останньої серії [NUMBER] , виданого 20.10.2017р. ловецьким с/с народних депутатів луховицього району московської області. Також встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації новоаннинського муніципального району Волгоградской області, зроблено запис акту про народження №247 та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , зареєстроване консульським відділом Посольства Росії в Україні, зроблено запис акту про народження №38. Відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Висновок суду підтверджується наступними доказами. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.10.2024 року №103-8454, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2011 року народження. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітніх дітей, оскільки відповідач не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітньої дитини, суд визнає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки факт ухилення матері від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання дітей, доведено вищевказаними доказами. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ч.1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України). При цьому, ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, суд вважає, що і вимога позивача про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованою та законною. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved