Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11.03.2024-100000250 від 11.03.2024 у розмірі 17 820,00 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 11.03.2024 року між сторонами було укладено кредитний договір (оферти) №11.03.2024-100000250, згідно якого позичальник отримав кредит у сумі 9 000,00 грн. строком на 42 дні зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 27.06.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 17 820,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000,00 грн. та по процентах в розмірі 8 820,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА: [ADDRESS] . Згідно наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. З підстав наведених вище, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 11.03.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11.03.2024-100000250 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до умов Кредитного договору (оферти) договір № 11.03.2024-100000250 від 11.03.2024 року та Заявки відповідачу надано кредит у розмірі 9 000,00 грн, строком користування на 42 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника. За цим Договором позивач зобов`язався надати кредит відповідачеві у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Також відповідно до умов договору (оферти) № 11.03.2024-100000250 складена таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної ставки, відповідно до якого сума кредиту становить 9 000,00 грн.; загальні витрати за споживчим кредитом складають 8 820,00 грн., який було підписано одноразовим ідентифікатором шляхом введення коду з смс, яке було відправлено на фінансовий телефон: [NUMBER]. Відповідно до чеку про електронний переказ коштів від 11.03.2024 року № 2436002965 позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн., а відповідачем отримано кредитні кошти. Згідно довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] по кредитному договору (оферти) № 11.03.2024-100000250 від 11.03.2024 року складає 17 820,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000,00 грн. та по процентах в розмірі 8 820,00 грн. Проценти нараховані з 11.03.2024 року по 21.04.2024 року. Відповідачем заявлений розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростований, відповідачем власного розрахунку не наведено, хоча за змістом ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи, що позовну заяву задоволено повністю, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 442,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved