Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

30 квітня 2024 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Теплоенерго» ДМР про виключення заборгованості попередніх власників квартири з особового рахунку нового власника. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 січня 2023 року позивачка придбала квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Після придбання квартири позивачка дізналася про те, що за квартирою рахується особистий рахунок № [NUMBER] , а також наявна заборгованість за надання послуг перед КП «Теплоенерго» ДМР, яка виникла у попередніх власників квартири у розмірі 50 280,78 грн. На її звернення відповідач виключати заборгованість попередніх власників відмовляється. Також в позові позивачка зазначила, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу, а дії відповідача є порушенням прав споживача. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників квартири за період до 16 січня 2023 року та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. (а.с.1-3) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.25) В судовому засіданні 27 травня 2024 року за участю представника позивачки та представника відповідача було ухвалено задовольнити клопотання представника позивачки та відкласти розгляд справи на 24 червня 2024 року. (а.с.29) 29 травня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, а облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється з наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників, переоформлення відбувається лише за прізвищем ім`ям та по батькові власника або квартиронаймача. Також зазначив, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Особовий рахунок [NUMBER] , відкритий за адресою позивачки, є документом внутрішньо господарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Тому лише у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання належному споживачу, останній має право оскаржити в судовому порядку такі його дії. За таких обставин відповідач вважає, що права та інтереси позивача жодним чином не порушені та немає законних підстав для виключення з особового рахунку позивачки суми заборгованості попереднього власника, що виникла до 16 січня 2023 року. З урахуванням наведеного, представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.32-36) В судове засідання 24 червня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 12 серпня 2024 року. (а.с.41) 02 серпня 2024 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що від відповідача позивачці продовжують надходити рахунки-повідомлення про необхідність сплати боргу по квартирі з урахуванням боргу попереднього власника. Тож, оскільки позивачка фактично не отримувала від відповідача послуги теплопостачання по квартирі, не була споживачем послуг, не має змоги розпочати процедуру переоформлення особового рахунку та через неправомірні дії відповідача, які полягають у вимаганні від неї боргу попередніх власників за теплопостачання, що є незаконним, він просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. (а.с.46-48) Судове засідання 12 серпня 2024 року не відбулось через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 29 серпня 2024 року. (а.с.54) В судове засідання 29 серпня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходження від представника відповідача заяви про відкладення розгляд справи було відкладено на 19 вересня 2024 року. (а.с.57) В судове засідання 19 вересня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 07 листопада 2024 року. (а.с.60) 07 листопада 2024 року було проведено розгляд справи по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. (а.с.64) Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с.62) Враховуючи, що сторони по справі у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 січня 2023 року позивачка, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білецькою В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 67, набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7-8) Право власності позивачки на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с.9) З моменту набуття права власності на квартиру позивачка стала споживачем послуг КП «Теплоенерго» ДМР. Відповідно до претензії КП «Теплоенерго» ДМР від 12.12.2023 р. за № 66, за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 грудня 2023 року наявна заборгованість, яку необхідно сплатити на реквізити відповідача. (а.с.10) Згідно довідки КП «Теплоенерго» ДМР № 204 від 19 лютого 2024 року встановлено, що станом на 01 лютого 2024 року по особовому рахунку № [NUMBER] , який відкритий на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість в розмірі 56 360 грн. 06 коп. (а.с.11) При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, підстав відступити від зазначеного висновку не встановлено. Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.525 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Вимоги п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п.6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивачка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , з 16 січня 2023 року. Договір купівлі-продажу від 16 січня 2023 року, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Таким чином, позивачка не несе відповідальності за зобов`язаннями попереднього власника з оплати комунальних послуг та не повинна їх сплачувати. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця. Сам факт обліку за певною квартирою суми боргу, не свідчить про порушення прав, у даному випадку, позивачки. Позивачкою не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються її права, як споживача комунальних послуг та власника квартири. Доказів звернення відповідача до суду з позовом до позивачки про стягнення заборгованості за надані послуги не надано, як і не надано доказів такого звернення до позивачки про стягнення вказаної заборгованості в досудовому порядку, оскільки надана до суду копія претензії (а.с.10) не адресована персонально позивачці та не містить вимоги про сплату заборгованості, які обліковується за квартирою, саме нею. Додана до матеріалів цивільної справи копія довідки № 204 від 19.02.2024 р. щодо заборгованості за постачання та абонентське обслуговування видана на ім`я громадянки [PERSON] , а не позивачки. (а.с.11) Вимога споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14. Крім того, виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості позбавить відповідача можливості реалізувати своє право по стягненню належної їм суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з належного відповідача. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивачки, яке в даному випадку не порушене. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed