Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 листопада 2008 року між ними було укладено шлюб, від якого мають п`ятьох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, діти проживають з нею, так як чоловік перебуває в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та створює небезпеку для дітей, а тому просить його розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що наразі вона разом із дітьми проживають у с. Берестовець, а наданий судом час для примирення не дав позитивного результату, у зв`язку з чим наполягає на розірванні шлюбу із залишенням їй теперішнього прізвища та стягненні сплаченого за подачу заяви судового збору з відповідача. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи через ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», де наразі перебуває у зв`язку із засудженням до покарання у виді позбавлення волі (ч.7 ст.130 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення,але своїм правом на участь в судовому засіданні, зокрема й у режимі відеоконференції, не скористався, у поданому відзиві на позов заперечує проти його задоволення та розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 21 листопада 2008 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Берестовецькою сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №05. Від даного шлюбу подружжя має п`ятьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які згідно довідки №01-19/31 від 23.02.2024р. з 28 грудня 2023 року тимчасово були зараховані на проживання з матір`ю до Чернігівського обласного центру соціально-психологічної допомоги з причин вчинення до них домашнього насильства з боку її чоловіка, який є батьком дітей та знаходиться в слідчому ізоляторі. Наразі діти разом з матір`ю проживають у с. Берестовець Комарівської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області. Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.152 КК України, й засуджено до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень даний вирок суду набрав законної сили й [PERSON] перебуває в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року подружжю надавався час для примирення строком у шість місяців. Наразі сімейні стосунки між подружжям припинені через втрату почуття любові та взаємоповаги, відсутність взаєморозуміння, відмінність у поглядах на життя, спільних інтересів не мають, не спілкуються в обсязі сім`ї, відповідач за вчинення сексуального насильства стосовно дитини засуджений до тривалого терміну ув`язнення, позивачка після наданого судом максимально можливого строку для примирення категорично наполягає на припиненні шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, передбаченим ст.113 СК України, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору, сплаченого нею при подачі заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved