Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивачів 03 липня 2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Херсонської міської ради, про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Позов обґрунтований тим, що: - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О. за № 1467 та зареєстрований у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. -Позивач вирішив продати належну йому квартиру та звернувся до нотаріуса. -Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.06.2024 року № 239/02-31 вчинити правочин продажу квартири [ADDRESS] неможливо, оскільки позивачем втрачено договір купівлі продажу вказаної квартири, який підтверджує право власності. - Оригінал примірника договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25.10.2012 року позивачем втрачено. -Отримати дублікат договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 25.10.2012 року неможливо, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру нотаріусів Приватний нотаріус Бєгєй Володимир Омелянович, який посвідчив зазначений договір, припинив свою діяльність. -Згідно отриманої відповіді від 20.06.2024 року № 345/01-20 Державного нотаріального архіву Херсонської області приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О. нотаріальні документи на зберігання не передавав. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. 05.11.2024 року представник позивача подала заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Аргументи відповідача Представник Херсонської міської ради у судове засідання не з`явилася, надала суду заяв про розгляд справи у її відсутності, якою також просила суд врахувати позицію викладену у відзиві на позову заяву від 22.07.2024 року. 19.07.2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідачів, яким вони вважали за необхідне у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що матеріали позовної заяви не містять відомостей щодо звернень до територіальних органів Міністерства юстиції щодо з`ясування місця збереження нотаріальних документів, діяльності даного нотаріуса з метою отримання дублікату правовстановлюючих документів суду не надано. Ні позивачем, ні представником позивача не надані докази на підтвердження того факту, що договір купівлі-продажу квартири був втрачений. В матеріалах позовної заяви відсутні будь-які відомості на підтвердження вжитих заходів до пошуку правовстановлюючого документа, зокрема шляхом подання оголошення про втрату документа, звернення до компетентних органів про розшук. З огляду на викладене вказувала про те, що позивачем не доведено існування передумов та підстав для застосування статті 392 Цивільного кодексу України (визнання права власності у судовому порядку) у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа та відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення його порушеного права. Отже вважала, що відсутність доказів щодо звернення позивача до компетентних установ з вимогою видачі дублікатів правовстановлюючих документів, свідчить про передчасність звернення до суду. ІІ. Процесуальні дії суду 05 липня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочав підготовче провадження у справі, призначив підготовче засідання на 09 вересня 2024 року. 09 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 05 листопада 2024 року. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд Згідно дослідженого судом витягу про державну реєстрацію прав ХДБТІ від 31.10.2012 року, позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] ( реєстраційний номер майна 254884927) на підставі договору купівлі-продажу ВХР 939169 від 25.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом м. Херсона Бєгєй В.О. за р. № 1467. Постановою Приватного нотаріуса О.І. Довгань 24.06.2024 року за № 239/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у посвідченні Договору дарування на квартиру [ADDRESS] , з тих підстав, що ним не було надано нотаріусу документу, що посвідчує право власності на вказане майно. Відповідно до дослідженої судом довідки в.о. начальника КП «ХБТІ» ХОР від 18.06.2024 року за № 1940 за матеріалами інвентарної справи № 92416 право власності станом на 31.12.2012 року зареєстроване за позивачем [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О. за р. № 1467. Згідно наявних в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру нотаріусів, яка перевірена судом на час ухвалення рішення по справі, приватний нотаріус Бєгєй Володимир Омельянович, свідоцтво № 6869, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час прийняття судом рішення по суті справи, тимчасово не діє. Відповідно до довідки, виданої Державним нотаріальним архівом Херсонської області від 20.06.2024 року за № 345/01-20 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєєм В.О. нотаріальні документи на зберігання до архіву не передавались. ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц. V. Мотиви суду У справі, що розглядається: - позивачу належить 1/1 частка квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ВХР 393169 від 25.10.2012 року посвідченого приватним нотаріусом м. Херсона Бєгєй В.О. за р. № 1467, що окрім вищевказаних документів підтверджується також даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час прийняття судом рішення по справі. - у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу ВХР 393169 від 25.10.2012 року посвідченого приватним нотаріусом м. Херсона Бєгєй В.О. за р. № 1467 позивач обмежений у здійсненні права власності на квартиру, що підтверджується вищезгаданою постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії; - отримати дублікат свідоцтва про право власності на нерухому майно позивач не може, оскільки примірник цього свідоцтва, який зберігався у приватного нотаріуса м. Херсона Бєгєй В.О., останнім до Херсонського нотаріального архіву не був переданий а сам нотаріус тимчасово не діє; - законодавець у статті 392 ЦК України визначив безумовною підставою звернення до суду з позовом про визнання права власності втрату документа, який засвідчує право власності. Отже, вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру підлягають задоволенню. При цьому доводи представника відповідача у запереченнях з приводу того, що позивач мав можливість звернутися до нотаріуса, діяльність якого зупинена, за отриманням дублікату втраченого документа суд не приймає як підставу для відмови у задоволенні позову, поруч із доводами про невжиття заходів до пошуку правовстановлюючого документу, оскільки дані з приводу фактичного місця знаходження нотаріуса Бєгєй В.О. наразі відсутні, а вжиття позивачем заходів до пошуку відповідного правовстановлюючого, з огляду на впроваджений у країні військовий стан, а також підстави за яких права позивача на спірну квартиру не були визнані, на переконання суду не є необхідною передумовою задля звернення до суду із відповідним позовом. VІ. Висновки суду Позивач пред`явив законну вимогу про визнання за ними права власності, яке наразі не визнається, у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу. З огляду на викладене, суд задовольняє позов. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 6 448,06 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 8929-3554-7451-4455 від 03.07.2024. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved