Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

21 лютого 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації. В обґрунтування позову Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» посилалося на те, що 15 вересня 2020 року між ним і [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1153/20-Т3/О, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Lexus RX300, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Строк дії договору до 15 вересня 2021 року. 17 лютого 2021 року о 10.10 год. в м. Одеса по вул. Чорноморського козацтва, 20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Lexus RX300, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки КІА RІО, д.н.з [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року відповідача [PERSON] за ст. 124 КУпАП визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 30 березня 2021 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Lexus RX300, д.н.з. [NUMBER] , що застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1153/20-Т3/О від 15 вересня 2020 року. Власником транспортного засобу марки КІА RІО, д.н.з [NUMBER] є відповідач [PERSON] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винної особи, тобто відповідача [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу КІА RІО, д.н.з [NUMBER] не застрахована, що підтверджується відомостями з централізованої бази даних МТСБУ. 17 лютого 2021 року Страхувальник пошкодженого транспортного засобу марки Toyota, д.н.з [NUMBER] [PERSON] звернулася до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № 1153/20-Т3/О від 15 вересня 2020 року. Виплата страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49\~702,68 грн. була здійснена позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі страхового акту № 006.00334021-1 від 22 лютого 2021 року та рахунку-фактури № КД-00000325 від 18 лютого 2021 року, здійсненого ФОП [PERSON] . Таким чином, розмір заподіяної матеріальної шкоди складає 49\~702,68 грн. Позивач, посилаючись на вимоги ст.\~993\~ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», як страховик потерпілої особи, який виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснив відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а тому має право звернутися до відповідача, як до винної особи в ДТП, з вимогою про стягнення сплаченої суми страхового відшкодування. В зв`язку з наведеним, позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» просило суд: стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 49\~702,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3\~028,00 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2024 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 24 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунув недоліки первісної заяви. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно опублікованого 21.08.2024 року оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи та відзиву з приводу заперечень позовних вимог суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15 вересня 2020 року між позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» і [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1153/20-Т3/О, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Lexus RX300, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Строк дії договору до 15 вересня 2021 року. Встановлено, що 17 лютого 2021 року о 10.10 год. в м. Одеса по вул. Чорноморського козацтва, 20 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Lexus RX300, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки КІА RІО, д.н.з [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року відповідача [PERSON] за ст. 124 КУпАП визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., постанова набрала законної сили 30 березня 2021 року. Зі змісту постанови суду вбачається, що [PERSON] свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнав повністю. Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних винних дій відповідачем [PERSON] . Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Lexus RX300, д.н.з. [NUMBER] , що застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1153/20-Т3/О від 15 вересня 2020 року. Власником транспортного засобу марки КІА RІО, д.н.з [NUMBER] є відповідач [PERSON] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винної особи, тобто відповідача [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу КІА RІО, д.н.з [NUMBER] не застрахована, що підтверджується відомостями з централізованої бази даних МТСБУ. 17 лютого 2021 року Страхувальник пошкодженого транспортного засобу марки Toyota, д.н.з [NUMBER] [PERSON] звернулася до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № 1153/20-Т3/О від 15 вересня 2020 року. Виплата страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49\~702,68 грн. була здійснена позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі страхового акту № 006.00334021-1 від 22 лютого 2021 року та рахунку-фактури № КД-00000325 від 18 лютого 2021 року, здійсненого ФОП [PERSON] . Таким чином, розмір заподіяної матеріальної шкоди складає 49\~702,68 грн. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно із ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України\~передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до\~ст. 8 ЗУ «Про страхування»\~страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі\~ст. 9 ЗУ «Про страхування»\~страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до норми ч. 1ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Приписами ч. 1 ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Суд зазначає, що 21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого було збільшено страхові суми за договорами обов`язкового страхування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих до 130 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих до 260 000,00 грн. Стаття 993 ЦК України\~передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 27 Закону України «Про страхування»\~також передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 постанови № 4 від 01 березня 2013 року, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також\~ст. 993 ЦК України,\~ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами\~ст. 1191 ЦК України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, згідно зі\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування»\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~статтею 1191 ЦК), а також\~статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК\~і\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~встановлено особливий правовий режим. У відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в зазначених вище постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відносини між позивачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та відповідачем [PERSON] регулюються правилами ст.\~993\~ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення\~статті 515 Цивільного кодексу України\~суброгація застосовується лише до майнового страхування. У зв`язку з виплатою позивачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49\~702,68 грн., до нього перейшло право вимоги (в порядку суброгації) до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем [PERSON] . Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладено та

Outcome: approved