Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] в якому просить розірвати договір на виготовлення ліжка згідно замовлення № 151106 від 15.11.2023, стягнути з ФОП [PERSON] основну суму, сплачену за Договором про виготовлення ліжка у розмірі 20 000 грн. та пені у розмірі 149\~368,20 грн., стягнути з ФОП [PERSON] передплати за Договором про виготовлення ліжка у розмірі 8\~780,00 грн., та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що Між [PERSON] та Фізичною особою підприємцем [PERSON] , було укладено Договір на виготовлення ліжка згідно замовлення 151106 від 15.11.2023. Згідно п. 1.1. Договору За договором Виконавець зобов`язується виконати за замовленням Замовника роботу із виготовлення ліжка з усіма складовими та фурнітурою із власного матеріалу та власними засобами (далі Виріб), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір в частині виготовлення виробу є договором побутового підряду. Згідно п. 2.6., 2.5. Договору Вартість ліжка за Договором становить 28 780 грн (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень). Вартість роботи Виконавця за Договором становить 1400 грн (Доставка до м. Київ 600, заніс - 300 грн при наявності вантажного ліфту (у разі відсутності вантажного ліфту - 100 грн за поверх), збірка - 500 грн.), яка включається до ціни Договору. Відповідно до 2.6. Договору Передплата за замовлення у сумі 8 780 грн (вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень), залишок 20 000 грн клієнт повинен сплатити у розстрочку при отриманні ліжка. У разі відсутності кредитного ліміту клієнт зобов`язаний сплатити іншими варіантами оплати готівкою чи на реквізити компанії: ФОП [PERSON] , Р/р [NUMBER] , ЄДРПОУ [NUMBER] . На виконання умов Договору, було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] передплату у сумі 8 780 грн (вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень), що підтверджується Квитанцією № 7CTM-531X-29ME-24TH від 15.11.2023, а також оформлена Покупка частинами на залишок суми у розмірі 20 000 грн., що підтверджується Випискою по картці від 10.05.2024 р. та Довідкою про заборгованість від 10.05.2024 р., згідно яких кошти були перераховані на рахунок [PERSON] . У відповідності до п. 3.8 Договору термін виготовлення замовлення становить - 25 робочих днів та 2-6 днів на доставку товару із виробництва до Києва. У разі виникнення непередбачуваних обставин (форс-мажор) або відсутності тканин чи інших елементів Виробу термін виготовлення може бути збільшено, про що Виконавець повідомляє Замовника завчасно. Оскільки, за Договором Замовник здійснив оплату 15.11.2023 року, відповідно Виконавець мав приступити до виконання замовлення 16.11.2023р., а, враховуючи терміни виготовлення та доставки, замовлення мало бути готовим 28.12.2023р. Як передбачено п. 3.4. Договору протягом трьох днів з дня повідомлення про готовність Виробу Замовник зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок із Виконавцем, забрати чи прийняти доставку Виробу та підписати Акт приймання передачі. Проте, Відповідач жодного повідомлення про готовність виробу не надсилав, в свою чергу Позивач неодноразово зв`язувалась із Відповідачем щодо виконання договору, проте останній так і не приступив до виконання робіт. 21 травня 2024 року Позивачем було направлено Відповідачам вимоги про повернення коштів та розірвання договору (трек номери поштового відправлення АТ «Укрпошта» 0303917379931, 0303917379940), згідно якої просив повернути суму оплати за Договором на виготовлення ліжка згідно замовлення 151106 від 15.11.2023 у розмірі 28 780 грн (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень) на розрахунковий рахунок IBAN [NUMBER] , в АТ УНІВЕРСАЛ БАНК, протягом семи календарних днів з дня отримання даної вимоги. Поштові відправлення №0303917379931, 0303917379940 були повернуті Позивачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. 08.07.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що сторонами не було погоджено істотних умов договору, не було оформлено Акт виміру, без чого не можливо приступити до виготовлення виробу. Також зазначила, що оплати здійснено не було, будь-якої інформації про ФОП [PERSON] відповідачеві не відомо. Особа, виписка по картці якої долучено до матеріалів позовної заяви: [PERSON] відповідачу невідома, будь-яких договорів з нею не укладалось. 15 липня 2024 року до суду найшла відповідь на відзив, в якій представник відповідача позов підтримав, вказав: Щодо оплати ФОП Підчибій. У своєму відзиві на позовну заяву Відповідач 1 не заперечує факт укладання договору на виготовлення ліжка згідно замовлення 151106 від 15.11.2023 (наділі Договір), окрім цього сама Відповідач 1 посилається на відповідні пункти Договору, а отже договір є укладеним, що не заперечується сторонами. Відповідно до 2.6. Договору Передплата за замовлення у сумі 8 780 грн (вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень), залишок 20 000 грн клієнт повинен сплатити у розстрочку при отриманні ліжка. У разі відсутності кредитного ліміту клієнт зобов`язаний сплатити іншими варіантами оплати готівкою чи на реквізити компанії: ФОП [PERSON] , Р/р [NUMBER] , ЄДРПОУ [NUMBER] . Окрім того, менеджером компанії було надіслано Позивачу рахунок-фактуру №151106 від 15.11.2023р. від ФОП [PERSON] , що підтверджується, зокрема скріншотом з листування Позивача та менеджера магазину The Sofas, власником якого є Відповідач 1 у месенджері «Телеграм». Отже, Відповідач 1 сама зазначила порядок розрахунків за Договором, з чим погодився Позивач і, оскільки, обидві сторони підписали Договір, вони погодились з його умовами, а тому посилання Відповідача 1 що їй невідомо про ФОП [PERSON] та вона немає з ним жодних відносин не відповідають дійсності. Щодо оплати ФОП [PERSON] . Відповідач 1 посилається на недопустимість, наданих Позивачем доказів оплати за Договором, оскільки зазначає, що оплати відбувались від громадянки [PERSON] , яка їй невідома та не є стороною договору. Повідомляємо, що [PERSON] є дружиною Позивача, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Таким чином, оскільки Договір укладався Позивачем в інтересах сім`ї, а серед умов Договору відсутні умови щодо виконання зобов`язань по оплаті Договору замовником особисто, оплату за Договором здійснила дружина Позивача спільними коштами подружжя. [PERSON] як платник не є стороною в даній судовій, оскільки в даній судовій справі розглядається спір щодо невиконання умов Договору, стороною якого [PERSON] не є. Відповідач 1 зазначає: «Домовленостей про оформлення кредитів з Позивачем не було, [PERSON] не підписувала документів з Відповідачем та не здійснювала жодних оплат на рахунок Відповідача.» Дані твердження не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з умов Договору, зокрема п. 2.6. Договором передбачена можливість розстрочки або інших варіантів оплати. У бланку замовлення також виказана Розстрочка на 4 місяці від MonoBank. Знову ж таки, як вбачається з листування Позивача та менеджера магазину The Sofas оплата в розстрочку була обговорена, а факт оплати та підтвердження отримання грошових коштів також підтверджений у листуванні. Таким чином, Позивачем було здійснено у повному обсязі оплату за Договором у вказані терміни, після чого Відповідач був зобов`язаний приступити до виконання замовлення. Також вказав, що істотні умови договору були погоджені, оскільки в Позивача наявне листування з менеджером The Sofas в месенджері «Телеграм», копія якого надається. В цьому листуванні Позивачем були погоджене технічне завдання, зокрема розміри ліжка, матеріал та інші умови, після чого менеджером було надіслано бланк замовлення (міститься в матеріалах справи) за підписом та печаткою ФОП [PERSON] , а тому твердження щодо непогодження істотних умов не відповідають дійсності. Відповідач стверджує, що не отримував жодних офіційних листів від Позивача, проте як вбачається з матеріалів справи, а саме вимоги про повернення коштів з доказами надіслання, Позивач направляв кореспонденцію Відповідачу, яка повернулась за закінченням строків зберігання. Відповідач 1 не надає жодного доказу спілкування з Позивачем, надсилання йому листів, повідомлень, звернень, а тому твердження Відповідача у відзиві не знаходять свого підтвердження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення повісток до електронного кабінету, повістки були доставлені. У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику\~\~відповідачки, однак остання в судове засідання не з`явилась, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачки. Згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 2 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього\~Закону, ЦК України,\~ГК України\~та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. За ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України). За ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею\~15\~та\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, між ФОП [PERSON] та [PERSON] 15.11.2023 було укладено Договір на виготовлення ліжка згідно замовлення 151106 від 15.11.2023. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору виконавець зобов`язується виконати за замовленням замовника роботу із виготовленням ліжка з усіма складовими та фурнітурою із власного матеріалу та власними засобами (далі Виріб), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір в частині виготовлення виробу є договором побутового підряду. Відповідно до п. 2.3-2.5 вказаного договору вартість ліжка становить 28\~780,00 грн. Вартість роботи виконавця за договором становить 1400 грн. (Доставка до м. Київ 600, заніс - 300 грн при наявності вантажного ліфту (у разі відсутності вантажного ліфту - 100 грн за поверх), збірка - 500 грн.), яка включається до ціни Договору. Відповідно до Квитанції № № 7CTM-531X-29ME-24TH від 15.11.2023 [PERSON] надіслала 8\~780,00 грн на розрахунковий рахунок одержувача ФОП [PERSON] , призначення платежу: «Передплата за ліжко Волошин». Відповідно до виписці по картці [PERSON] від 10.05.2024 було здійснено три платежі на загальну суму 15\~000,00 грн, деталі операції: «Платіж the_sofas». Також 15.11.2023 було здійснено платіж на рахунок ФОП [PERSON] . Відповідно до договору термін замовлення становить 25 робочих діб та 3-5 днів на доставку. Станом на 22.03.2024 виконавець договору свої зобов`язання не виконав, будь-який товар замовнику в узгоджений термін не поставив. 21.05.2024 Позивач, використовуючи послуги «Укрпошти», на адресу відповідачів направив вимогу про повернення коштів та розірвання договору. Станом на 18.06.2024 грошові кошти не повернуті. Статтею 627 Цивільного кодексу України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій\~статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями\~ст. 837 Цивільного кодексу України\~\~визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3\~ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 2\~ст. 873 Цивільного кодексу України\~\~передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до частин 1, 3\~ст. 612 Цивільного кодексу України\~\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 2, 3\~ст. 849 Цивільного кодексу України\~\~якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як визначено\~статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1\~ст. 611 Цивільного кодексу України\~, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої\~ст.. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова Великої Палати Верховного Судувід 16.02.2021 № 910/2861/18). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про розірвання договору на виготовлення ліжка згідно замовлення 151106 від 15.11.2023, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині термінів виготовлення ліжка, та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Враховуючи вище наведене та положення ст. 651 ЦК України, приймаючи до уваги визначені законом критерії, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та такими, що відповідають визначеним законом критеріям щодо істотного порушення відповідачем умов Договору, як виконавцем послуг, оскільки, внаслідок завданої відповідачем цим порушенням шкоди, призвело до реальних збитків, позивач значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні Договору. В свою чергу, заперечення відповідача судом не приймаються до уваги та спростовуються встановленими обставинами справи. Положеннями частин першої, третьої статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року в справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) зроблено висновок по застосуванню частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України та вказано, що «якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Схожих за змістом висновків щодо застосування положень статті 849 ЦК України та можливості стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду на підставі статті 1212 ЦК України дійшов Верховний Суд у постановах від 11 листопада 2018 року у справі № 910/13332/17, від 14 червня 2018 року у справі №912/2709/17, від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17, від 25 лютого 2021 року у справі №904/7804/16, від 24 листопада 2021 року у справі № 910/17235/20, від 23 лютого 2022 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 61-9765св21. За таких обставин, зважаючи на те, що Договір відповідачем не виконано належним чином, відтак, отримана відповідачем від позивача сума у розмірі 20 000 грн на рахунок ФОП [PERSON] та 8\~780,00 грн, яка була сплачена на рахунок ФОП [PERSON] , є безпідставно набутим майном. Оскільки відповідач у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, не виконав роботи у строк, зазначений в Договорі, чим самим його умови, а отже, зважаючи на обраний позивачем захист своїх прав та інтересів, суд вважає, що грошові кошти сплачені за договором у розмірі 20 000,00 грн та 8\~780,00 грн підлягають поверненню позивачу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.\~ст. 549-551 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене та факт прострочення виконання робіт з вини відповідача, суд вважає необхідним зменшити суму пені до розміру 28\~780,00 грн., Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовної заяви представника [PERSON] адвоката Рябко Сергія Олександровича до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення суми та пені. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Натомість, за ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно з вимогами частини 1\~статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлений показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн. Згідно з п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з\~п.\~п.\~1\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за\~подання до\~суду позовної\~заяви майнового\~характеру,\~яка подана\~фізичною особою\~сплачується судовий\~збір у\~розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлено та задоволено дві позовні вимоги майнового характеру та одна позовна вимога немайнового характеру до ФОП [PERSON] та одну позовну вимогу майнового характеру до ФОП [PERSON] . За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача-1 ФОП [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~906,88 грн та з відповідача-2 ФОП [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Outcome: partial