Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

25 січня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро-реконструкція" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у зв`язку із несплатою відповідачами коштів по наданню послуг з постачання гарячої води за адресою їх місця проживання: [ADDRESS] , у них виникла заборгованість, яка із врахуванням 3% річних від заборгованості та інфляційної складової боргу складає 60 942, 85 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/1962/24 між суддями від 25 січня 2024 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Фактично справу було передано судді 26 січня 2024 року. Згідно інформації, яка міститься у Єдиному демографічному реєстрі та в електронному реєстрі територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА", відповідачі значяться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 15 лютого 2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 26 березня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] померла ще у листопаді 2021 року, на підтвердження чого долучив до відзиву копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Окрім того, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі зважаючи на наступне. Відповідач зазначив, що позивачем незаконно було здійснено нарахування заборгованості, оскільки здійснено воно було по будинковому лічильнику, а не по лічильнику, який знаходиться у квартирі [ADDRESS] . Відповідач зазначив, що всі засоби обліку води повинні своєчасно проходити повірку, натомість ТОВ "Євро-Реконструкція" жодного разу не перевіряло лічильник у квартирі відповідачів. Відповідачем до відзиву були долучені копії фотографій лічильника, свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки та платіжних документів (квитанцій, платіжних інструкцій), відповідно до яких відповідачами здійснювалася оплата послуг з централізованого постачання гарячої води. Відповідач також зазначив, що позов було подано з порушенням строків позовної давності, оскільки загальна позовна давність становить 3 роки, таким чином, позивач міг стягнути із відповідачів заборгованість, якщо б така існувала, лише у період з січня 2021 року по січень 2024 року. Відповідач зазначив, що позивачем не було дотримано процедури досудового врегулювання спору, позивач не звертався до відповідачів із претензіями, жодним чином не намагався врегулювати спір у досудовому порядку. 03 квітня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив наступне. Відповідач помилково вважає, що виконавець послуги повинен перевіряти індивідуальні засоби обліку гарячої води, встановлені в квартирах споживачів. У разі встановлення в квартирі індивідуального засобу обліку гарячої води, в обов`язковому порядку опломбованого представником виконавця послуги і взятого виконавцем послуги на облік, споживачі щомісяця зобов`язані подавати фактичні показники індивідуальних засобів обліку виконавцю. Відповідно до положень частини 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 22.06.2017 № 2119-VІІІ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», з серпня 2017 року обов`язок повіряти індивідуальні засоби обліку води/ теплової енергії закріплений за споживачами - власниками цих засобів обліку. Законодавець закріпив за споживачами послуги обов`язок щомісяця подавати виконавцю послуги показники індивідуальних засобів обліку. Нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснюються відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які діяли на момент виникнення заборгованості) (далі - Правила № 630), Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (далі - Правила № 1182). Відповідно до п. 14 Правил № 630 показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Відповідно до п. 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Тож, зняття показань вузлів розподільного обліку води (квартирних лічильників) здійснюється споживачами. Споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку води виконавцю послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів послуги. Так, показання вузлів розподільного обліку води (квартирних лічильників) знімаються споживачем в останній день розрахункового періоду та надаються виконавцеві одним з таких способів, як телефоном, факсом, за допомогою електронних сервісів, запроваджених виконавцем, або в інший спосіб, доведений до відома споживача, та зазначаються у рахунку на оплату послуг. Наявність електричного бойлеру також не має на увазі відмову від послуги з постачання гарячої води. За наявності бойлеру необхідним є щомісячне передавання споживачем виконавцю послуги показників індивідуального засобу обліку гарячої води (навіть якщо вони незмінні!). За наявності індивідуального засобу обліку гарячої води нарахування здійснюються виключно за показниками засобу обліку, які повинні щомісяця надаватися споживачами виконавцю послуг. За особовим рахунком № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) як вбачається з програми, якою користується позивач при здійсненні нарахувань за послуги, та з рахунків-повідомлень для сплат за комунальні послуги, які надані відповідачем безпосередньо, індивідуальний засіб обліку був знятий з експлуатації з жовтня 2019 року у зв`язку з відсутністю повірки, яка повинна була бути здійснена спеціалізованою ліцензованою компанією за кошти споживача. Після зняття з експлуатації індивідуального засобу обліку гарячої води квартира [ADDRESS] за вказаною адресою почала обліковуватися як така, що не обладнана квартирним лічильником, і нарахування за послугу почали здійснюватися за нормою споживання на кількість зареєстрованих осіб, а з червня 2020 року (у зв`язку з встановленням будинкового засобу обліку) - за показаннями будинкового засобу обліку на кількість зареєстрованих осіб (п. 21 правил № 630, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Індивідуальні прилади обліку теплової енергії та гарячої води повинні проходити періодичну повірку згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті, але не менш ніж 1 раз на 4 роки. Періодична повірка індивідуальних приладів обліку проводиться спеціалізованими організаціями які мають ліцензії на проведення таких робіт. ТОВ «Євро-Реконструкція» не здійснює періодичної повірки лічильників. З жовтня 2019 року у ТОВ «Євро-Реконструкція» відсутні заяви від відповідачів про взяття індивідуального засобу обліку гарячої води на абонентський облік з свідоцтвом повірки (з протоколом до повірки), відсутні акти розпломбування/опломбування індивідуального засобу обліку гарячої води представником виконавця послуг - ТОВ «Євро-Реконструкція». Тому за відсутності таких документів позивач не має правових підстав для здійснення перерахунку за послугу з постачання гарячої води за особовим рахунком за спірний період. Позивачем взята інформація щодо смерті [PERSON] , у зв`язку з чим була виконана актуалізація даних за особовим рахунком щодо кількості зареєстрованих осіб і виконаний перерахунок за послугу з постачання гарячої води за період з листопада 2021 року (зняті нарахування на 1 особу). Сума перерахунку, яка стосується спірного періоду (з 01 серпня 2017 року по 01 грудня 2023 року) склала 9 051,44 грн. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, позивач зазначив, що Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як вбачається з розрахунку заборгованості за надання послуг з постачання гарячої води борг нараховується з серпня 2017 року. Загалом позивач зазначив, що просить суд закрити провадження у справі відносно [PERSON] , у зв`язку із смертю останньої та, враховуючи, що позивачем було здійснено перерахунок за послугу з постачання гарячої води на одну особу за період з листопада 2021 року по листопад 2023 року, просив суд стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 44 354, 27 грн, інфляційну складову боргу 6 091,57 грн та 3% річних 1445,57 грн. 17 квітня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та здійснити перерахунок за послугу із гарячого водопостачання, однак суд не бере їх до уваги, оскільки вони не підписані відповідачем. 26 квітня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача, у якій позивач наголосив, що з жовтня 2019 року у ТОВ «Євро-Реконструкція» відсутні заяви від відповідачів про взяття індивідуального засобу обліку гарячої води на абонентський облік з свідоцтвом повірки (з протоколом до повірки), відсутні акти опломбування індивідуального засобу обліку гарячої води представником виконавця послуг - ТОВ «Євро-Реконструкція». Опломбування та розпломбування розподільних вузлів обліку теплової енергії та гарячої води здійснюють виключно працівники позивача на підставі заяви споживача відповідно до Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Мінрегіону від 12.10.2018 № 270, Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2015 р. № 474. Тому за відсутності таких документів ТОВ «Євро-Реконструкція» не має правових підстав для здійснення перерахунку за послугу з постачання гарячої води за особовим рахунком за спірний період. За заявою відповідача від 17 квітня 2024 року представником ТОВ «Євро-Реконструкція» буде опломбований індивідуальний засіб обліку гарячої води і тільки після цього він буде взятий на облік. За період до опломбування представником позивача індивідуального лічильника обліку гарячої води підстави для перерахунку відсутні. За період відсутності індивідуального засобу обліку гарячої води квартира [ADDRESS] за вказаною адресою обліковуватися як така, що не обладнана квартирним лічильником, і нарахування за послугу здійснювалися за нормою споживання на кількість зареєстрованих осіб, а з червня 2020 року (у зв`язку з встановленням будинкового засобу обліку) - за показаннями будинкового засобу обліку на кількість зареєстрованих осіб (п. 21 правил № 630, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Окрім того, позивач зазначив, що у відповіді на відзив позивачем була зазначена некоректна сума перерахунку (який було здійснено із врахуванням факту того, що відповідач [PERSON] померла у листопаді 2021 року), оскільки пізніше, після здійснення перерахунку (зняття), відбувся перерозподіл показань будинкового засобу обліку гарячої води за минулі періоди (у зв`язку з поданням фактичних показників квартирних засобів обліку певними мешканцями інших квартир, зміною фактичної кількості осіб за певними особовими рахунками тощо) і було виконане донарахування. Тому, суму перерахунку у розмірі 9 051,44 грн, що було зазначено у відповіді на відзив, позивач просить вважати некоректною і невірною. Таким чином, відповідно до актуального розрахунку, за період з листопада 2021 року по 01 грудня 2023 року знято 7 896,17 грн, за минулі періоди донараховано 5 471,20 грн, за результатами чого сумарний розмір перерахунку за послугу з постачання гарячої води, який стосується спірного періоду, склав 2 424,97 грн. Таким чином, за спірний період за послугу з постачання гарячої води заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] складає: 53 405,71 грн - 2 424,97 грн = 50 980,74 грн. Таким чином наразі позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 50 980,74 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 6 091,57 грн. та 3 % річних у розмірі 1 445,57 грн., судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою суду від 6 листопада 2024 року провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрито. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, врахувавши доводи, викладені у відзиві на позов, доходить наступного висновку. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] даного будинку та є споживачами зазначених послуг. Звертаючись із позовом до суду позивач вказує, що відповідачі у період з серпня 2017 року неналежно здійснювали оплату послуг за отримані послуги з гарячого водопостачання, внаслідок чого у відповідачів станом на грудень 2023 року утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 53405,71 грн. В ході розгляду справи позивачем було здійснено перерахунок заборгованості за вказані вище послуги із розрахунку на одну особу ( [PERSON] , яка померла у листопаді 2021 року, про смерть якої позивачу та суду стало відомо з інформації, викладеної відповідачем у відзиві), таким чином позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 50 980, 74 грн. Окрім того, просив стягнути з відповідачі 3% річних та інфляційні втрати, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачами послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (діяв до 1 травня 2019 року), ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 1 травня 2019 року відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (далі - «Правил»), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 23 липня 2014 року у газеті Хрещатик (№103 (4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 6 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії". Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Суд відхиляє заперечення відповідача [PERSON] , щодо того, що позивач має здійснити перерахунок заборгованості, оскільки нарахування здійснювалося за загальнобудинковим лічильником, а не лічильником, який міститься у квартирі відповідачів, повірку якого представниками позивача здійснено не було, з огляду на наступне. Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630) (які діяли на момент виникнення заборгованості) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Згідно п.18 постанови № 630 після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Як було зазначено позивачем, мешканцями будинку періодично подаються показники квартирних засобів обліку гарячої води (які є активними в програмі ТОВ «Євро-Реконструкція») і позивач здійснює відповідні перерахунки за послугу з постачання гарячої води, за результатами яких по особових рахунках, за якими не обліковуються індивідуальні засоби обліку, відбуваються донарахування за минулі періоди, оскільки різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю. Таким чином, позивач не будучи повідомленим про наявність у квартирі [ADDRESS] , індивідуального засобу обліку, нарахування за послугу здійснювалося за нормою споживання на кількість зареєстрованих осіб, а з червня 2020 року (у зв`язку із встановлення будинкового засобі обліку) - за показаннями будинкового засобу обліку на кількість зареєстрованих осіб. Суд також відхиляє доводи відповідачів щодо того, що саме позивач має здійснювати повірку лічильників обліку води, зважаючи на те, що відповідно до положень Закону України від 22.06.2017 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», з серпня 2017 року обов`язок повіряти індивідуальні засоби обліку води/ теплової енергії закріплений за споживачами - власниками цих засобів обліку. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за послуги з постачання гарячої води складає 50980, 74 грн, яка доведена позивачем суду належними та допустимими доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи те, що відповідачами не було вчасно проведено повірку лічильника гарячої води та не поставлено його на облік. Також суд відхиляє доводи відповідачів стосовно того, що позивачем не проводилось досудове врегулювання спору, оскільки це не є обов`язком позивача у такій категорій справ та не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, як зазначав представник позивача розмір боргу зазначався щомісяця у квитанціях на оплату, що надсилались відповідачам, а отже вони були обізнані із наявністю боргу та його розміром. Щодо заяви відповідача про те, що позовні вимоги заявлені поза межами позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а тому вимоги позивача про стягнення боргу за період з серпня 2017 року є такими, що заявлені в межах позовної давності. Позивачем також ставиться вимога про стягнення нарахованих у період до 23 лютого 2022 року 3% річних у розмірі 1445, 57 грн та інфляційних втрат у розмірі 6091, 57 грн, яка підлягає задоволенню із таких правових підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 58517, 88 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved