Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року, шлюб між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] було розірвано. Зазначеним рішенням визнано за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат жилою площею 29,2 квадратних метра, загальною площею 55 квадратних метра в порядку поділу майна подружжя. Вказане рішення набуло чинності 08.01.2019 року. Станом на 08.10.2019 року жоден із співвласників своє право власності в спірній квартирі не зареєстрував. 02.11.2019 року, позивач зареєструвала своє право власності на спірної квартири, яка їй належала на підставі свідоцтва про право власності від 24.07.2006 року, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації. В цей же день, позивач також зареєструвала іншу належну їй 1/4 частину спірної квартири, на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року. Таким чином позивач зареєструвала право власності на частини спірної квартири. Відомості про належність іншому співвласнику колишньому чоловіку позивача частки у спільній частковій власності на спірну квартиру в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна, зокрема, квартири розташованої в [ADDRESS] . В спірній житловій квартирі позивач проживає та зареєстрована сама. 28 вересня 2019 року за місцем свого проживання, позивач отримала ксерокопію заяви [PERSON] , колишнього чоловіка, з якої стало відомо, що останній виявив бажання продати належну йому частину спірної квартири [ADDRESS] за 350000 грн. Після звернення позивача до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскової Н.А., остання повідомила позивача, що надіслана ксерокопія заяви є недійсною. Підтвердити належність [PERSON] права власності на 1/4 частину спірної квартири нотаріус також відмовилась. Далі позивачем були самостійно замовлені інформаційні довідки та Витяги з реєстру прав власності, з яких не вбачається, що [PERSON] є власником 1/4 частини спірної квартири. В лютому 2023 року, до позивача звернувся відповідач [PERSON] , який є братом колишнього чоловіка позивача та повідомив про смерть [PERSON] . Також відповідач повідомив, що, наразі, він є власником 1/4 частини спірної квартири і запропонував позивачу викупити у нього 1/4 частину спірної квартири. Позивач звернулась із заявами до державного реєстратора і отримала інформацію, зокрема, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що станом на 05.04.2023 року вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Решетник І.С. було видано на ім?я відповідача [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, від 16.01.2023 року на 1/4 частину спірної квартири, яка розташована в [ADDRESS] . 25.04.2023 року, позивач знову звернулася до державного реєстратора із заявою та отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої стало відомо, що колишньому чоловіку позивача [PERSON] ніколи не належала 1/4 частини спірної квартири. Враховуючи наведене, не відомо на підставі яких документів та на підставі чого приватний нотаріус самостійно визначила частку покійного [PERSON] в розмірі 1/4, і видала відповідачу оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом. Враховуючи, що за життя покійному [PERSON] його частка у спільній частковій власності виділена не була, а тому дії нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу, не відповідають вимогам закону, та вказане свідоцтво необхідно визнати недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.06.2023 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним залишено без руху. Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2023 року, було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на частку квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2023 року, по справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2023 року, судом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. про визнання право власності на майно за свідоцтвом про право на спадщину за законом залишено без руху. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2023 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. про визнання право власності на майно за свідоцтвом про право на спадщину за законом було прийнято та об`єднано в одне провадження з первинним позовом. Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2024 року, було витребувано у приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2024 року, по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач не погодившись з заявленими позовними вимогами, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою. В обґрунтування якої зазначив, що відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 16.01.2023 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. було посвідчено, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , є його рідний брат [PERSON] . Спадщина складається, зокрема з частини квартири за номером [ADDRESS] . Вказана частка зазначеної квартири, належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 29.09.2008 року, за реєстровим номером 4114, а також на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 54,27 квадратних метра та житлової площі 29,2 квадратних метра. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. від 16.01.2023 року, було зареєстровано видачу свідоцтва про спадщину за законом відповідачу [PERSON] , щодо майна померлого брата [PERSON] . Право власності спадкодавця на частину вказаної квартири було зареєстровано 25.11.2020 року, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київськой міської державної адміністрації) в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності, номер запису про реєстрацію права 39620535. Після видачі відповідачу свідоцтва про спадщину за законом, щодо майна померлого [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. було зареєстровано за відповідачем право власності на частку квартири [ADDRESS] . Вважає, що шляхом визнання недійсним свідоцтва виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., про право власності на спадщину за законом від 16.01.2023 року, позивач у поданому позові оспорює та не визнає право власності [PERSON] на частку вище вказаної квартири. Зазначено про відсутність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва на спадщину за законом від 16.01.2023 року. Оскільки позивач та [PERSON] розірвали шлюб ще у 2018 році , позивач не є спадкоємцем щодо майна померлого [PERSON] та не має жодних прав на спадкове майно. Враховуючи наведене, просив вимоги зустрічної позовної заяви задовільнити, а у задоволенні вимог позивача відмовити. Представником відповідача до суду поданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що на момент смерті [PERSON] не належала частина спірної квартири. За таких обставин нотаріус не мала права самостійно визначати яка саме частка майна належала спадкодавцю. Посилання в зустрічному позові на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, яким начебто підтверджувалась право власності [PERSON] на частку спірної квартири є неналежним. У зазначеному рішенні Дарницького районного суду м. Києва було визнано право власності на частини спірної квартири за позивачем, однак не було визнано право власності на частину спірної квартири за відповідачем. Враховуючи наведене, посилання відповідача у зустрічному позові та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. в оскаржуваному свідоцтві про право на спадщину за законом, на вказане рішення суду як на підставу права власності відповідача не є належним. Враховуючи наведене, вважає, що нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетник І.М. при видачі оскаржуваного свідоцтва про спадщину перевищила свої повноваження. Крім того, вважає що безпідставно нотаріус в оскаржуваному свідоцтві про спадщину за законом вказала, що померлому [PERSON] нібито належала частка спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 29.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Отрок Н.В., оскільки за вказаним договором [PERSON] придбано частину спірної квартири. Зазначено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, номер 330114351 від 25.04.2023 року, встановлено, що частка [PERSON] у власності спірної квартири складає 0, тому доводи зазначені у зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності. Вказує що зазначеними діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. по видачі оскаржуваного свідоцтва про спадщину порушені права позивача як власника частин вказаної квартири. Позивач в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні за обставинами зазначеними у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважав заявлені позовні вимоги необґрунтованими, зазначивши, що позивач не будучи спадкоємцем [PERSON] не може ставити питання про недійсність свідоцтва про спадщину за законом від 16.01.2023 року, виданого відповідачу. Враховуючи, що своїми діями позивач оспорює та не визнає право власності відповідача на належну йому частку спірної квартири, просив задовільнити вимоги зустрічної позовної заяви на підставі обставин викладених у зустрічному позові. Зазначив, що право власності [PERSON] на частину спірної квартири виникло на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 29.09.2008 року та на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року. В подальшому після смерті вказане майно успадкував відповідач [PERSON] . Третя особа по справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. в судове засідання надала заяву про розгляд вказаної справи за її відсутності. Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2006 року, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 22.08.2007 року, актовий запис №852. Визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,2 квадратних метри, загальною площею 55 квадратних метри. Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна індексний номер 187858370 від 07.11.2019 року, вбачається, що позивач [PERSON] є власницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна індексний номер 187858540 від 07.11.2019 року, позивач [PERSON] є власницею 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Аналогічні за змістом відомості зазначені у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 188307060 від 11.11.2019 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна індексний номер 328157114 від 05.04.2023 року, позивач [PERSON] є власницею 1/4 частки та квартири [ADDRESS] . Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, індексний номер 330114351 від 25.04.2023 року, вбачається, що позивач [PERSON] є власницею 1/4 частки та частки квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] власником частки вказаної квартири. Частка [PERSON] складає 0. Аналогічна за змістом інформація зазначена у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер 330830092 від 01.05.2023 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2023 року, спадкоємцем щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його брат [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається зокрема із частки квартири [ADDRESS] . Вказана частка квартири належала померлому на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 29.09.2008 року, за реєстровим номером 4114, а також на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 54,27 квадратних метра та житлової площі 29,2 квадратних метра. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2022 року, було зареєстровано смерть [PERSON] , який помер [INFO] у місті Києві. Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №71170778 від 16.01.2023 року, вбачається, що було зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого [PERSON] спадкоємцю [PERSON] . Зі змісту витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 320326194 від 16.01.2023 року було зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про спадщину за законом. Згідно заяви [PERSON] на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. від 06.07.2022 року, останній зазначає, що після смерті його брата [PERSON] відкрилась спадщина яку він приймає. Зі змісту свідоцтва про народження [NUMBER] від 18.12.1962 року, вбачається, що було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.07.1977 року, було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] , від 06.07.2022 року, на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С останній відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті його дядька [PERSON] . Зі змісту заяви [PERSON] на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетник І.С. від 16.01.2023 року, вбачається, що останній прийняв спадщину після смерті його брата [PERSON] та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого зокрема й на частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 320318362 від 16.01.2023 року було зареєстровано право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу та на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року. Крім того зареєстровано право власності за [PERSON] на частку та частку вказаної квартири відповідно. Згідно договору купівлі- продажу частини квартири від 29.09.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 29.09.2008 року, за реєстровим номером 4114, [PERSON] придбав частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,27 квадратних метра, житловою площею 29,2 квадратних метра, сплативши за неї вартість у розмірі 405900 грн, що дорівнювало 82000 долларів США. Зі змісту інформаційної довідки з КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.10.2020 року, вбачається, що за [PERSON] було зареєстрована частка квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. від 29.09.2008 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , зазначена квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 55 квадратних метра та житлової площі 29,2 квадратних метра. Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до с т. 1301 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно с т. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто н е може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, вбачається що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав т а виконанні обов?язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно с т. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України, вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Аналізуючи досліджені докази по справі, суд враховує, що [PERSON] за життя набув право власності на частину спірної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. від 29.09.2008 року, за реєстровим номером 4114. В подальшому на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем було визнано право власності на половину від частки спірної квартири, яку придбав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2008 року, тобто на частку вказаної спірної квартири. При цьому за [PERSON] як за титульним власником, який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу залишилось право власності на частки спірної квартири, придбану згідно договору. Заперечення позивача та її представника, що в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, не зазначено відомості про частку власності на спірну квартиру за [PERSON] , суд вважає не слушними, оскільки, останній був титульний власник частки квартири на підставі договору купівлі-продажу і саме позивач ставила питання про визнання за нею права на половину сумісного нажитого майна у виді придбаної за час шлюбу частки квартири, про що і зазначено у відповідному рішенні суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] був власником частини спірної квартири на час його смерті. Відповідно відповідач [PERSON] як спадкоємець свого брата за законом мав повне право успадкувати належне [PERSON] майно в тому числі і частку спірної квартири. Доказів незаконних дій нотаріуса при видачі оскаржуваного свідоцтва про спадщину, на час розгляду справи не надано. Заперечення позивача та її представника, стосовно відсутності відомостей у відповідних витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно права власності за [PERSON] на частку спірної квартири не спростовує вище вказаних висновків. При цьому суд враховує, що відповідні відомості про право власності в обов`язковому порядку вносились до електронного реєстру починаючи тільки з 2013 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2023 року, виданого [PERSON] на частку спірної квартири недійсним, під час розгляду цивільної справи не надано. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Стосовно вимог зустрічної позовної заяви, суд враховуючи встановлені при розгляді вказаної цивільної справи обставини, вважає, що вони є зайвими, оскільки право власності на частку квартири [ADDRESS] яке було у [PERSON] , після його смерті на законних підставах перейшло до відповідача [PERSON] тому підстав для додаткового визнання права власності на частку спірної квартири за відповідачем не мається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed