Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

12 липня 2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Калуського міськрайонного суду з позовною заявою, в якій просить: - розірвати шлюб, між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 27 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 8000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цією позовною заявою до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1211 грн. Згодом надала заяву, в якій просила вважати чинною вимогу про стягнення аліментів в наступній редакціїї: стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 8000 грн. та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цією позовною заявою до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що після 2022 року позивач разом з дітьми проживають закордоном (Чехія). Позивач наполягає, що подальший шлюб суперечить її інтересам, оскільки відповідач вчиняє щодо неї домашнє психологічне насилля. Спору з приводи місця проживання дітей немає. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Син [PERSON] є дитиною-інвалідом, у зв`язку з тим, що йому діагностовано дитячий аутизм. У зв`язку з діагнозом сина, який систематично займається з лікарями, позивач несе значні матеріальні витрати. Відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, який повинен забезпечувати дітей у відповідності до їх потреб, тому позивач змушена звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15 липня 2024 року справу направлено до Болехівського міського суду Івано-Франківської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Будь-яких інших процесуальних дій не проводилося. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. В подальшому надіслала на адресу суду заяву, в якій просить завершувати розгляд справи без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані:\~1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;\~2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;\~3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;\~4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;\~5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;\~6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;\~7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу\~та стягнення\~аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Встановлено, що 27 жовтня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №61, сторони уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі в сторін народилися двоє\~дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем закордоном та перебувають на повному її утриманні. Син [PERSON] , являється дитиною з інвалідністю віком до 18 років, що підтверджується медичним висновком № 79 від 11 жовтня 2023 року (а.с.15-16). Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки позивач не бажає миритися та наполягає на розірванні шлюбу. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. \~ \~ \~ \~ Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються\~Конституцією України,\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про\~захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1\~ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2,3,4 ст.56 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.\~\~Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~\~Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1\~ст. 110 СК України). Згідно зі\~ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Виходячи з викладеного, оскільки сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ними стали віддалені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.2\~ст.114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог про стягнення аліментів на малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування відповідних захворювань, тощо. Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня становить 2563,00 грн., а від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Визначаючись щодо способу та розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги відсутність доказів щодо неможливості відповідачем утримувати дітей. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, один з яких являється дитиною з інвалідністю віком до 18 років, дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі\~5000,00 грн. щомісячно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, частиною 2\~ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами 12 липня 2024 року, то з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності\~ст. 141 ЦПК України, а саме, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Окрім того, відповідно до наданих до суду доказів, позивачем також були понесені витрати\~на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (а.с.5; 70-72). Суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Лазоренко Т.В. було укладено 24 червня 2024 року договір про надання правової допомоги. Згідно вказаного договору адвокат надає позивачу послуги з складання процесуальних документів без представлення інтересів заявника в суді. Договором передбачена винагорода адвокату в сумі 5000,00 грн. Згідно акту виконаних робіт від 11 липня 2024 року сукупна вартість послуг складає 5000,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved