Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 19\~633 грн., як безпідставно набуті відповідачем. Також позивач просив стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 1211.20 грн. та витрати на правову допомогу. В обгрунтування позову зазначено, що позивач через мережу інтернет здійснював пошук спеціалістів, які б допомогли йому знайти необхідну теоретичну частину інформації за відповідною темою в сфері комп`ютерних технологій, необхідну йому в його професійній діяльності. В одному з телеграм-акаунтів позивач здійснив замовлення пошуку інформації, яку мав оплатити згідно виставленої суми. Рахунок на оплату був представлений особою під іменем «менеджер [PERSON] ». Кошти були перераховані на вказаний нею рахунок відповідача двома платежами 15.05.2024 в сумі 8633 грн. та 23.05.2024 в сумі 11\~000 грн. Після проведення оплати «менеджер Влада» чи відповідач не надали жодних послуг, чим відповідач безпідставно збагатився за рахунок позивача на суму 19633 грн. Досудова вимога про повернення коштів була проігнорована відповідачем, тому позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 28.08.2024 справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. 23.09.2024 до суду надійшов відзив від відповідача, в якому він заперечує проти позову з наступних підстав. Відповідач зазначив, що він є суб`єктом господарювання та здійснює господарську діяльність щодо надання послуг у сфері освіти, має офіційні сторінки в соціальних мережах та власний веб-сайт «Clever Study», де міститься інформація щодо виду послуг, цін та умов замовлення. 13.05.2024 позивач звернувся до відповідача за допомогою Телеграм з метою укладання договору про надання послуг. 14.05.2024 позивачем здійснено замовлення надання послуг з уточненням теми та строків їх надання. 15.05.2024 сторонами було узгоджено основні умови домовленості, суму наданих послуг та порядок оплати. 15.05.2024 позивачем здійснено попередню оплату замовлених послуг у розмірі 50% від суми, а саме 8633 грн. 23.05.2024 відповідачем було підготовлено результат наданих послуг та надіслано декілька фотографій з результату наданих послуг для ознайомлення позивачем з ними та проведення оплати за такі послуги. Позивачем було зазначено, що робота виконана, у зв`язку з чим ним було проведено решту оплати в розмірі 11\~000 грн. Відтак, відповідачем було виконано своє зобов`язання з надання послуг в позивачем проведено оплату замовлених послуг в розмірі 19\~633 грн. Крім того, відповідач вказав, що позивачем здійснювали й інші замовлення у відповідача. Так, 13.05.2024 позивач зробив замовлення про надання послуг щодо підготовки звіту з виробничої практики. Вказану послугу було оплачено позивачем, однак, відповідач не надав її у визначений строк. Сторонами було узгоджено здійснення заміни послуги. Таким чином, відповідач зазначив, що між сторонами виникли договірні правовідносини, в той час як позивач вводить суд в оману, кажучи, що не отримав замовлені послуги. Тому відповідач вважає, що у даному випадку відсутнє безпідставне набуття ним коштів від позивача. На підтвердження заперечень відповідачем надано фото з листуванням з позивачем. Також відповідач заперечує проти суми витрат на правову допомогу, заявлену позивачем. Крім цього, відповідач просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн. 03.10.2024 до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, згідно якої представник заперечує обставини, зазначені відповідачем у відзиві. Так, представник вказав, що при замовленні послуги позивачу не було відомо, хто саме йому надає такі послуги, оскільки замовляв послуги у мережі Інтернет у «менеджера Влади» «Clever Study». Про якого суб`єкта господарювання йшла мова йому не було відомо. Позивач очікував від «менеджера Влади» виконання замовлення, але не отримав такого та за вказівкою «менеджера Влади» перерахував кошти відповідачу, з яким жодного разу не спілкувався. Позивачем здійснено плату майбутніх послуг, які йому мала забезпечити «менеджер [PERSON] ». Натомість позивач перерахував кошти відповідачу та не отримав обіцяного результату. З відповідачем позивач не укладав жодних договорів. Окрім цього, представник позивача заперечує проти витрат відповідача на правову допомогу, вказуючи, що чинним законодавством не передбачено надання «правничої» допомоги, що номер справи та провадження у відзиві не відповідає дійсним. Також просив додатково до заявлених в позові витрат на правову допомогу стягнути ще 1200 грн., пов`язані з підготовкою цієї відповіді на відзив. 16.10.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Згідно заперечень, відповідач зазначив, що він є суб`єктом господарювання та здійснює господарську діяльність щодо надання послуг у сфері освіти, має офіційні сторінки в соціальних мережах та власний веб-сайт «Clever Study», де міститься інформація щодо виду послуг, цін та умов замовлення, а також на веб-сайті відповідача наявний договір оферти (пропозиція з публічним договором про надання послуг). Відповідач вказав, що підтвердженням прийняття та акцептування публічної оферти є внесення замовником плати за замовлені послуги (п. 1.2.1 розділу 1.2 Публічного договору). Вказана інформація є відкритою та доступною будь-кому для перегляду та ознайомлення з нею. Згідно з п.1.2.2 договір вважається укладеним без його подальшого підписання з моменту отримання виконавцем оплати замовником послуг, без підписання письмового примірника сторонами. Тому позивач прийняв (акцептував) публічну оферту відповідача, замовлену 15.05.2024 та здійснено оплату замовлених послуг. А тому відповідач вважає, що між сторони склались договірні правовідносини. Щодо посилання позивача на його спілкування саме з «менеджером [PERSON] », у якої він замовив послугу, відповідач вказав, що законодавством не заборонено йому використовувати допоміжних осіб (менеджерів), крім того, менеджером при відправленні рахунку на оплату було зазначено, що цей рахунок належить ФОП [PERSON] , з чим позивач ознайомився та здійснив оплату саме на такий рахунок. Відтак, позивач знав, яким суб`єктом господарювання надаються послуги. При цьому, інформація про ФОП чітко вказана на сайті. Щодо заперечень представника відповідача щодо витрат відповідача на правову допомогу відповідач вказав, що у договорі про надання правничої допомоги чітко зазначено характер діяльності, здійснюваний адвокатом, а також, що номер справи та провадження у відзиві на позов ним було вказано помилково невірно (в номері справи невірне місцезнаходження розділової позначки, а в номері провадження справи відсутня розділова позначка та наявна одна зайва цифра). Щодо витрат на правову допомогу, які просив стягнути позивач як в позові, так і у відповіді на відзив, відповідач вказав, що рахунок щодо оплати, складений за подання відповіді на відзив, містить суперечності у даті його складання, оскільки датований 14.08.2024, тоді як з позовом позивач звернувся тільки 19.08.2024, а провадження у справі відкрито 28.08.2024, тобто рахунок сформовано до відкриття провадження у справі. Окрім цього, враховуючи, що відповідач поніс додаткові витрати на отримання правової допомоги для подання заперечень на відповідь на відзив, просив додатково стягнути 4000 грн. на такі витрати. Оскільки розгляд справи відбувається без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини виникли з приводу повернення коштів, набутих, на думку позивача, відповідачем безпідставно, та їх вирішення врегульовано нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що\~ФОП [PERSON] є суб`єктом господарювання та здійснює Допоміжну діяльність у сфері освіти. Зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.03.2021. Основна діяльність - 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти, інші види діяльності 63.91 Діяльність інформаційних агентств; 63.99 Надання інших інформаційних послуг; 74.30 Надання послуг перекладу. Відповідно до публічної оферти - Публічного договору про надання послуг компанії «Clever Study», розміщеного на сайті «Clever Study», долученого відповідачем до заперечень на відповідь на відзив, в п.п. 1.1 визначено, що публічнии? договір\~\~цеи? правочин про надання та отримання послуг, якии? встановлює однакові для всіх Замовників умов надання цих послуг на умовах публічноі? оферти з моменту і?і? акцептування Замовником (далі «Договір»). Публічна оферта\~\~пропозиція Виконавця, адресована будь-якіи? фізичніи? особі відповідно до статті 641 Цивільного кодексу Украі?ни, укласти з ним договір, що міститься в публічніи? оферті. Акцепт\~ надання Замовником повноі? і безумовноі? відповіді Виконавцю на и?ого пропозицію укласти Договір на умовах, визначених публічною офертою, шляхом оплати замовлених Послуг, що свідчить про прии?няття ним публічноі? оферти. Згідно з п.1.2.1, п. 1.2.2 Публічного Договору, підтвердженням повного та безумовного акцептування публічноі? оферти є внесення Замовником плати за замовлені Послуги, що свідчить про прии?няття ним публічноі? оферти. Договір вважається укладеним без и?ого подальшого підписання з моменту отримання Виконавцем оплати Замовником Послуг чи вчинення інших діи?, передбачених Договором, що свідчать про згоду дотримуватися умов Договору, без підписання письмового примірника Сторонами. Представником позивача надано до суду фото листування позивача із менеджером «Clever Study», однак, як встановлено судом, воно є неповним та представником долучено до позову лише його вибіркові сторінки. Судом досліджено фото з листуванням з позивачем, наданий відповідачем до відзиву, з якого судом вбачається, що Позивач, [PERSON] , 14.05.2024 за допомогою телеграм-акаунту замовив послугу з підготовки Дипломної роботи на тему «Створення системи керування контентом з використанням Node.js та TypeScript». 15.05.2024 листування з позивачем вела «менеджер [PERSON] ». В листуванні було узгоджено умови надання послуг, характеристики виконаної в майбутньому роботи, вартість роботи автора вищого класу складає 17\~245 грн., що було погоджено позивачем. Після чого, менеджером надіслано позивачу умови проведення оплати з можливістю оплатити всю суму або 50% і решту по готовності, вказано розрахунковий рахунок для оплати [NUMBER] , одержувач ФОП [PERSON] , код ЄДРПОУ [NUMBER] , призначення платежу Допоміжні послуги у сфері освіти онлайн. 15.05.2024 [PERSON] здійснив банківський переказ на суму 8633 грн. на рахунок [NUMBER] , одержувач ФОП [PERSON] , код ЄДРПОУ [NUMBER] , призначення платежу Допоміжні послуги у сфері освіти онлайн, що підтверджується квитанцією №К13Х-5239-СХ8Е-5Т4Х від 15.05.2024. Квитанцію позивач направив менеджеру для підтвердження оплати. Також у листуванні менеджер роз`яснила, яким чином здійснюється спілкування та інші технічні моменти та умови надання послуг. Після чого позивач в листуванні вказав, що якщо робота буде виконана вчасно, до 01.06.2024, він здійснить дооплату в розмірі не 50%, а сплатить більше, 11\~000 грн. 23.05.2024 менеджер надіслала позивачу скрін-шоти з виконанням роботи за замовленням позивача та повідомила, що робота виконана, за необхідності будуть внесені правки. Після чого, 23.05.2024 позивачем в листуванні вказано, що за вчасно виконану роботу він сплачує більше, аніж потрібно було, а саме 11\~000 грн. Так, 23.05.2024 [PERSON] здійснив банківський переказ на суму 11 000 грн. на рахунок [NUMBER] , одержувач ФОП [PERSON] , код ЄДРПОУ [NUMBER] , призначення платежу Допоміжні послуги у сфері освіти онлайн, що підтверджується квитанцією №0009-Е14Р-ЕРЕ8-737Т від 23.05.2024. Крім того, як вбачається з листування, позивач здійснював замовлення й інших послуг у відповідача, зокрема, завдання з виробничої практики, по якій позивач просив здійснити повернення коштів. В частині виконаної роботи по дипломній роботі позивач просив також надіслати ще йому проект дипломної роботи, який відсутній. Також у позивача були запитання по дипломній роботі, внаслідок чого у роботу необхідно було внести правки. В той час, замовлення, щодо якого позивачем зазначено в листуванні про повернення коштів (з виробничої практики), суд не досліджує, оскільки не є предметом даного спору. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Частинами 1,\~2\~ст.\~205\~визначено,\~що Правочин\~може вчинятися\~усно або\~в письмовій\~(електронній)\~формі.\~Сторони мають\~право обирати\~форму правочину,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до приписів статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення, а згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України) Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. (ч.1 ст. 634 ЦК України) Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання, у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положеннями статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Вказана правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 19.10.2023 у справі № 761/13656/20 Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 25 лютого 2015 року у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 року у справі № 3-5гс15, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15, від 07 червня 2017 року у справі № 923/1233/15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись із цим позовом до суду, позивач, [PERSON] , просить стягнути з відповідача, ФОП [PERSON] , на його користь грошові кошти у загальному розмірі\~19633\~грн, як безпідставно набуте майно (грошові кошти) на підставі ст. 1212 ЦК України. Сторона позивача зазначає, що договір про надання послуг позивач з відповідачем не укладав, замовлені послуги не отримав, а відповідач, в свою чергу, безпідставно набув майно позивача грошові кошти в сумі 19\~633 грн., у той час як сторона відповідача вказує, що між сторонами склались договірні правовідносини, за якими відповідач надав послуги позивачу з написання дипломної роботи, а позивач їх прийняв та оплатив. Під час дослідження матеріалів провадження, судом встановлено, що\~позивачем\~ [PERSON] з різним проміжком часу здійснено на рахунок відповідача - ФОП [PERSON] два грошові перекази, а саме: 15.05.2024 на суму 8633 грн. та 23.05.2024 на суму 11 000 грн., призначення платежів - допоміжні послуги у сфері освіти онлайн. Між позивачем та відповідачем відсутні суперечності з приводу дати здійснення грошових переказів та суми перерахованих грошових коштів. Виходячи з матеріалів справи, зокрема, скрін-шотів з листуванням позивача з менеджером Clever Study, яка діяла від імені ФОП [PERSON] , суд дійшов до висновку, що сторонами визначено предмет договору з надання послуг, ціну та строк виконання послуги, що підтверджує факт досягнення сторонами істотних умов договору про надання послуг. Таким чином, суд вважає, що між сторонами існували домовленості з приводу надання Clever Study позивачу послуг з написання дипломної роботи, а також, що між сторонами виниклі договірні правовідносини, адже поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, обумовлених домовленостями з надання таких послуг, а саме позивачем було погоджено умови виконання роботи, запропоновані відповідачем, внаслідок чого здійснено їх оплату позивачем, що свідчить про акцептування пропозиції відповідача. При цьому, в листуванні було чітко зазначено, що оплата проводиться на рахунок ФОП [PERSON] , призначення платежу допоміжні послуги у сфері освіти онлайн, що також було погоджено позивачем та після чого проведено відповідну оплату. Посилання позивача на те, що він не спілкувався особисто з [PERSON] , а тому не укладав з ним жодних договорів, суд вважає необґрунтованими з вищенаведених підстав. При цьому, законодавством на заборонено використовувати суб`єктом господарювання у своїй діяльності допоміжних осіб (менеджерів). Також судом із листування встановлено, що позивач, отримавши замовлену послугу у вигляді написання дипломної роботи, оплатив її двома платежами перший платіж 50% вартості - 8633 грн. при її замовленні, та 11\~000 грн. як залишок після отримання виконаної роботи. До того ж, як вбачається з листування, позивач зазначив, що «…як обіцяв, за вчасно виконану роботу заплачу 11\~000 замість 8633». Тобто позивач прийняв виконану роботу та заплатив більшу суму, аніж залишалось до сплати. Відтак, посилання позивача на те, що замовлені послуги він не отримав повністю спростовуються вищезазначеними матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку,\~що неодноразове перерахування позивачем коштів на офіційний банківський рахунок відповідача, з яким був ознайомлений позивач до оплати, двома платежами з різними часовими проміжками між переказами, свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер. Натомість, позивачем та його представником не надано жодного доказу на спростування вказаних обставин, як і не надано доказів наявності помилки в діях позивача. Досліджені судом докази та обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний про номер рахунку, на який двічі здійснив перерахунок коштів з інтервалом близько півтора тижні між кожним із грошових переказів, зазначаючи, при цьому, призначення платежу допоміжні послуги у сфері освіти онлайн. Під час дослідження листування між сторонами також було встановлено, що позивач надалі висував менеджеру претензію про неналежну якість виконаної роботи. Водночас, варто зазначити, що питання якості виконаної роботи не є предметом дослідження у даному позові, враховуючи предмет і підстави позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19). Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Узагальнюючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що обставини та докази, на які посилається відповідач, є більш переконливими і вірогідними щодо існування між учасниками справи договірних відносин з надання послуг з написання роботи у сфері освіти, хоча й не оформлених письмовим договором, а доводи позивача про те, що він безпідставно перерахував грошові кошти невідомій особі, з якою не укладав жодних договорів, та взагалі не отримав замовлених послуг, не знайшли своє підтвердження. Відтак, оскільки судом встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин з надання послуг, які були добровільно двічі оплачені позивачем, а тому позивач необґрунтовано послався на норми статті 1212 ЦК України, оскільки не довів безпідставності отримання відповідачем коштів саме у порядку статті 1212 ЦК України, адже позивач передав грошові кошти на рахунок відповідача на виконання умов укладеного договору про надання послуг. Питання щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з надання позивачу відповідних послуг не є предметом спору у даному випадку. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, тому задоволенню не підлягають. Частиною 1\~ст.\~133,\~п.1\~ч.3\~ст.\~133\~ЦПК України\~передбачено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.2\~ч.2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу позивача не підлягають стягненню з відповідача. Щодо заявлених відповідачем вимог про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 грн. та 4000 грн. суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом\~\~у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Правничу допомогу відповідачу по справі, ФОП [PERSON] , надавала адвокат Солохіна В.В. на підставі Договору про надання правової допомоги №10/09-24-1 від 10.09.2024. Відповідно до п.1.1 Договору про надання правової допомоги №10/09-24-1 від 10.09.2024, адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво інтересів і надати правничу допомогу клієнту, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу. Пунктом 2.4 Договору передбачено, що адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу у вигляді надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, які стосуються предмета цього договору, складати процесуальні та інші документи правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів клієнта тощо. Згідно з п. 3.1 Договору, сторонами досягнуто згоди, що виконання робіт і розрахунків по ним оформляється окремою додатковою угодою. 10.09.2024 адвокатом Солохіною В.В. та відповідачем [PERSON] підписано Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги №10/09-24-1 від 10.09.2024, відповідно до якої сторони домовились, що мінімальний орієнтований гонорар за надання правової допомоги становить 7500 грн., серед яких правовий аналіз справи (№642/509/224, провадження №2/642/1146524) - 500 грн./год., а саме 1000 грн., та аналіз судової практики 500 грн./год., а саме 1500 грн., та написання відзиву на позов (справа №642/509/224, провадження №2/642/1146524) 5000 грн. Адвокатом виставлено відповідачу рахунок на оплату 7500 грн. Також адвокатом Солохіною В.В. та відповідачем [PERSON] підписано Додаткову угоду №2 до Договору про надання правової допомоги №10/09-24-1 від 08.10.2024, відповідно до якої сторони домовились, що орієнтований гонорар за надання правової допомоги становить 3500 грн., серед яких правовий аналіз відповіді на відзив (№642/5092/24, провадження №2/642/1146524) - 1000 грн./год., а саме 1500 грн., та написання заперечення на відповідь на відзив (№642/5092/24, провадження №2/642/1146524) - 2500 грн. Адвокатом виставлено відповідачу рахунок на оплату 3500 грн. Щодо заперечень представника позивача про витрати відповідача на правову допомогу в тій частині, що додаткові угоди від 10.09.2024 та 08.10.2024 містять інший номер справи, аніж дана позовна заява, суд бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що це є механічною опискою, а також суд враховує, що фактично заяви по суті справи, які подавались відповідачем, та які були підготовлені представником відповідача, стосуються саме предмету позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , про повернення безпідставно набутих коштів. Інші заперечення представника позивача щодо витрат відповідача на правову допомогу не містять фактично заперечень щодо розміру/неспівмірності заявлених відповідачем витрат. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд при визначенні суми відшкодування відповідачу на правові витрати, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: approved