Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення майнової шкоди в загальному розмірі 10040,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником легкового автомобіля «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , чорного кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 22 вересня 2023 року приблизно о 10.20 год. на вул. Брацлавська поряд з будинком №7, її чоловік [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , рухався з правого боку на перехресті вул. Брацлавська та вул. Некрасова. В цей час, водій автомобіля «Nissan Leaf» [PERSON] , що їхав поруч, відкрив вікно свого автомобіля та рукою пошкодив праве дзеркало заднього виду автомобіля марки «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] . За наслідком вказаної події відносно відповідача працівниками поліції було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП (серія ВАВ№771007) та 20 листопада 2023 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/33111/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано матеріальну шкоду. Так було придбане нове дзеркало заднього виду, вартість якого відповідно до рахунку-фактури №АСБ-000019 від 22 лютого 2024 року становить 9140,00 грн, а також за послуги із заміни дзеркала, які були виконанні ФОП [PERSON] , сплачено 900,00 грн, що підтверджується квитанцією від 20 лютого 2024 року. Позивач зверталася до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, однак відповідач завдані ним збитки не бажає відшкодовувати. Позивач вказує,\~що вина\~відповідача у\~заподіянні матеріальної\~шкоди доведена\~та встановлена\~рішенням суду,\~а її\~витрати знаходять\~у причинному\~зв`язку з\~протиправними діями\~відповідача,\~а тому\~останній повинен\~їх відшкодувати\~у відповідності\~до вимог\~ч.\~1\~ст.\~22,\~ч.\~1\~ст.\~1166\~ЦК України.\~За викладених\~обставин позивач\~просить стягнути\~з відповідача\~на його\~користь майнову\~шкоду у\~розмірі 10040,00\~грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року відкрите спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій просила розгляд справи провести у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб марки «Mercedes-Benz А150», номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7-8). 22 вересня 2023 року о 10.20 год. на вул. Брацлавська поряд з будинком № 7 у м. Вінниця, [PERSON] через непорозуміння на дорозі пошкодив автомобіль «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , а саме дзеркало заднього виду, у зв`язку з чим порушив громадський порядок та спокій громадян. Своїми діями [PERSON] вчинив дрібне хуліганство, відповідальність за яке передбачене ст. 173 КУпАП. Постановою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 20\~листопада 2023\~року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (справа №127/33111/23)(а.с.9-10). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже вина зазначеної особи у вчиненні даного правопорушення не потребує доказування під час розгляду цієї цивільної справи. 22 грудня 2023 року [PERSON] зверталася до відповідача з вимогою та просила відшкодувати їй збитки, які мають бути понесені, в розмірі 5000,00 грн (а.с.12). Доказів про відшкодування завданої шкоди матеріали справи не містять. 22 лютого 2024 року позивачем було придбано дзеркало заднього огляду А1698101176 у кількості 1 шт., яке коштує 9140,00 грн, що підтверджується копією рахунку-фактура ФОП « [PERSON] » №АСБ -000019 від 22 лютого 2024 року (а.с.13). Крім того, витрати по заміні дзеркала становлять 900,00 грн, що підтверджується копією чека ФОП « [PERSON] »(а.с.14). З висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №2687/24-21 від 02 жовтня 2024 року, проведеної на замовлення позивача, слідує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz А150», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, в результаті пошкодження правого дзеркала заднього виду, що мало місце 22 вересня 2023 року, складала величину 23014,84 грн, а вартість матеріального збитку 8326,08 грн. В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для застосування вказаних норм необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Крім того слід звернути увагу, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №759/4781/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 у справі № 638/20603/16. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вказувалося факт нанесення шкоди у вигляді пошкодження правого дзеркала заднього виду в результаті протиправної поведінки відповідача доведено доказами, наявними в матеріалах справи. Між нанесеною шкодою та протиправною поведінкою наявний причинно-наслідковий зв`язок, адже нанесена шкода стала наслідком такої поведінки відповідача. Відповідач своєї вини не спростував, а отже наявні підстави для висновку про наявність вини відповідача як заподіювача шкоди. Втім, щодо розміру матеріальної шкоди презумпція, передбачена ч.2 ст.1166 ЦПК України, не застосовується. Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2014 року в справі N 6-183цс14 зазначив, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має довести факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 466/4051/15-ц. Положенням ст.1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст.22 ЦК України у взаємозв`язку із нормами статті 1166, 1192 ЦК України у разі, якщо потерпіла особа відновила своє порушене право самостійно, зокрема шляхом відновлення свого майна, то відшкодуванню підлягають реально понесені на таке відновлення витрати, доведення яких в силу приписів ЦПК України покладається на позивача. Суд звертає увагу, що за висновком експертизи вартість відновлювального ремонту в результаті пошкодження правового деркала заднього виду автомобіля становить 23014,84 грн. В той же час реальні витрати позивача, зважаючи на характер пошкоджень правого дзеркала заднього виду, становлять: 9140,00\~грн витрати на придбання нового дзеркало заднього вигляду А1698101176, та 900,00 грн - витрати по заміні дзеркала становить (а.с.13-14). Вирішуючи питання про визначення суми, яку належить стягнути в рахунок відшкодування завданої позивачу шкоди з урахуванням заявлених вимог, судом взято до уваги вищезазначені докази, відповідно до яких достеменно встановлено реальні витрати позивача, понесені на відновлення свого майна. Будь-яких доказів, на підставі яких можуть бути спростовані вище встановлені факти, відповідачем до суду не надано. З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та заявлених позовних вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача призвели до завдання позивачу шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріального збитку у розмірі 10040,00 грн. При цьому суд звертає увагу, що вказані витрати позивача не перевищують вартість відновлювального ремонту, визначеного експертним шляхом. Слід зауважити, що експертом визначена як вартість відновлювального ремонту без коефіцієнта фізичного зносу КТЗ, що становить 23014,84 грн, так і вартість матеріального збитку 8326,08 грн, який розрахований з урахуванням такого коефіцієнта. Однак, слід звернути увагу, що відповідно до частини друга статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Вказане узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц. Враховуючи наведене, суд при визначенні розміру майнової шкоди виходить саме реально понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого майна, що становить 10040,00 грн Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються\~в разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3\~ст.141 ЦПК України. Позивачем заявлено про врахування понесених судових витрат (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано договір про надання правничої (професійної) допомоги від 22 грудня 2023 року, актом виконаних робіт від 28 жовтня 2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №01-10/24 від 28 жовтня 2024 року на суму 4000,00 грн. Пунктом 4.1 договору передбачено, що за надання послуг з правової допомоги клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару, розмір якого визначається за домовленості сторін та становить 4000,00 грн. за супровід справи в суді першої інстанції. Розрахунок між сторонами проводиться в готівкові та без готівковій формі. На підтвердження отримання готівкових коштів адвокатом клієнту видається квитанція до прибуткового касового ордеру (п.4.2 договору). З акту виконаних робіт від 28 жовтня 2024 року слідує, що на виконання вимог договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2023 року адвокатом надано клієнту правову допомогу, а саме: підготовка та подання позовної заяви до суду про відшкодування шкоди, замовлення та отримання висновку експерта, подання його до суду, участь у судових засіданнях. Крім того, зазначено, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №01-10/24 від 28 жовтня 2024 року клієнтом на виконання вимог п.4.1 договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2023 року проведена оплата адвокатові за наданні послуги в суді першої інстанції в загальній сумі 4000,00 грн. При розподілі цього виду судових витрат, суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137\~та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/ 16-ц. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Надаючи оцінку наданим доказам та зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи. За наведеного суд вважає за можливе розподілити їх між сторонами та стягнути з позивача на користь відповідача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне\~застосування вказаних\~положень також\~звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~в постанові від 5 вересня 2022 року в справі\~№1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: approved