Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

Позивач, ТОВ «Вердикт капітал», звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України. Позов обґрунтовано тим, що 16.08.2007 року між [PERSON] та ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" був укладений Кредитний договір №171/2007/Ж, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000 дол.США зі сплатою 13% річних. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2011 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] 863 932,98 грн. заборгованості за кредитним договором та 1700 грн. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. Рішення суду набрало законної сили та стало обов`язковим до виконання для всіх учасників справи. Невиконання відповідачем рішення суду порушує майнові права та інтереси позивача, оскільки завдає значних збитків, що полягають у матеріальних втратах від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та безпідставному користуванні відповідачами грошовими коштами банку та змушує звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою від 05.01.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін /а.с. 37/. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачем [PERSON] подано в суд відзив. Посилаючись на обставини викладені у відзиві, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачем [PERSON] відзив на позов не подано. 27.02.2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив. За таких обставин, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №171/2007/Ж, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 80000 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2007 року зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 16.08.2032 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2011 року у цивільній справі № 2-1992/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.04.2012 року, позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з цих відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 171/2007/Ж від 16.08.2007 року у розмірі 863932,98 грн. та судові витрати по справі в сумі 1\~820,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили та стало обов`язковим до виконання для всіх учасників справи. 28.11.2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 212009, за умовами якого первісний кредитор відступив право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 171/2007/Ж від 16.08.2007 року та [PERSON] за договором поруки № 171/2007/Ж/П-1 від 16.08.2007 року, укладеним на забезпечення виконання кредитного договору № 171/2007/Ж від 16.08.2007 року, а ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.08.2020 року замінено вибулого стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 2-1992/11. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання" настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому випадку на сторону, яка допустила неналежне виконання покладаються додаткові юридичні обов`язки відшкодування збитків, сплата неустойки, тощо. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але не сплачує їх та неправомірно користується ними, також врегульовані законодавством. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту^ майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 у справі №922/175/18, постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11). Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Зазначені висновки містяться в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 у справі №922/175/18 та Постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі №6-42цс11. Дія положень статті 625 ЦК України поширюється на усі грошові правовідносини, якими є зобов`язання виражене у грошових одиницях (ст.524, 533-535, 625 ЦК України). Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також Постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18), від 19.06.2019 у справі №703/2718/16 (провадження 14-241 цс19), від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (провадження 12-142 гс19). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14- 68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Згідно з приписами частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, визначених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільне законодавство України, зокрема присвячена припиненню зобов`язань глава 50 ЦК України, не містить положень про те, що набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу із зобов`язаної до його сплати особи припиняє зобов`язання, на підставі якого цей борг виник. Набрання законної сили рішенням про присудження не змінює і не припиняє того зобов`язання, до примусового виконання обов`язку з якого присуджений боржник (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц, провадження №14-184цс20). Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав: не припиняє правовідносин сторін цього договору; не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання; не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12- 105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19). Відповідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Беручи до уваги додатковий характер зобов`язання поручителя, кредитор мас право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, на основі ч. 2 ст. 625 ЦК до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на те, що відповідачами після набрання законної сили рішенням суду, вищевказане рішення суду не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з діючою судовою практикою. У постанові від 23.02.2023 у справі №911/3025/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених cт. 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 15.11.2023, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 169 011,86 грн., з яких: нараховані 3% річних - 33089,81 грн., втрати від інфляції 135 922,05 грн.; Таким чином, суд встановив, що позов ТОВ «Вердикт капітал» доведений в суді, вимоги базуються на нормах чинного законодавства і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., представником позивача долучено: копію договору про надання правової допомоги № 03-01/2023 від 03.01.2023 року, копію платіжної інструкції № 0399050005 від 28.11.2023 року, акт № 48 від 21.11.2023 року про приймання-передачу наданих послуг, , заявку на надання юридичної допомоги № 1 від 07.11.2023 року, тому суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому з відповідачів підлягають стягненню судові витрати на користь держави в сумі 3 240 грн. На підставі викладеного і ст.ст. 526, 554, 611, 612, 625, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved