Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

У жовтні 2021 року адвокат Бондаренко О.Р. діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просив суд стягнути з [PERSON] 100384,96 грн. на відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, 100000 грн. моральної шкоди, судовий збір. Заявник стверджує, що 16.06.2021 року о 09:50 год в с. Фонтанка по вул. Незалежності 13-Б Одеського району Одеської області сталася ДТП за участі автомобіля Хендай Акцент, державний номерний знак [NUMBER] (який належить позивачці [PERSON] ) та автомобіля ЗИЛ 133ГЯ, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.07.2021 року у справі № 504/2100/21 [PERSON] визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп. На момент ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобіля ЗИЛ 133ГЯ, державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний». 14.09.2021 року ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 100502,20 грн. та 1200,00 грн. витрат на послуги з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Водночас, як стверджує заявник, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Хендай Акцент, державний номерний знак [NUMBER] без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, становить 194187,16 грн. Отже різниця між відшкодованою страховою виплатою та фактичним розміром матеріальних збитків становить 100384,96 грн., яка складається з різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування 94884,96 грн., 3500 грн. вартість проведення оцінки вартості матеріального збитку, 2000 грн. вартість робіт з розрахунку вартості ремонту. Крім того, позивач стверджує, що [PERSON] зазнала душевних страждань, які вона оцінює в 100000 грн. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщені належним чином про дату, час та місце його проведення. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.05.2022 року постановлено розглянути справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Правилом \~статті 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей\~1187,\~1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до\~статті 1192 ЦК України\~має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Звертаючись до суду з позовом, позивач на підставі\~статті 1194 ЦК України\~просив стягнути з відповідача, як винної у ДТП особи, різницю між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням. Судом встановлено, що майновий збиток, завданий позивачу внаслідок пошкодження його транспортного засобу, становить суму, яка перевищує розмір страхового відшкодування, яке йому виплачене страховою компанією. Як же вказано судом вище, наданий позивачем експертний висновок відповідачем не спростований, що є його процесуальним обов`язком. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. У зв`язку із тим, що страхова компанія здійснила часткове відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 100384,96 грн., яка складається з різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування 94884,96 грн., 3500 грн. вартість проведення оцінки вартості матеріального збитку, 2000 грн. вартість робіт з розрахунку вартості ремонту. \~ \~ \~ \~Таким чином в цій частині позову вимоги засновані на законі, обгрунтовані та доведені відповідними належними та допустимим доказами, і тому підлягають повному задоволенню. \~ \~ \~ \~Моральна шкода: \~ \~ \~ \~Ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.\~ Моральну шкоду позивач пов`язує із значними затратами на ремонт автомобіля, душевні хвилювання, зміну робочого графіку, спричинення значного дискомфорту, емоційними хвилюваннями. У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт спричинення позивачу моральної шкоди, на переконання суду, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку. Факт причинно наслідкового зв`язку між діями винуватця ДТП та спричиненою позивачу моральної шкоди також доведений. Суд, з урахуванням тривалості страждань позивача, їх характеру, об`єму зусиль відновлення втрат немайнового характеру, вважає, що розмір суми на відшкодування моральної шкоди позивачем істотно завищений, тому справедливою, виваженою та помірною буде сатисфакція в сумі 20000 грн. В решті вимог моральної шкоди слід відмовити за необгрунтованістю. \~ \~ \~ \~Сума судового збору в розмірі 1238,49 грн., яка є пропорційною до задоволених позовних вимог, також підлягає стягненню з відповідача в порядку ст. ст. 140-141 ЦПК України оскільки є документально доведеною. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення ЄСПЛ\~від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial