Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

19.07.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 24 липня 2004 року. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу з відповідачем є ті обставини, що у неї з відповідачем різні погляди на сімейне життя, що суперечить її уявленням про сім`ю. Також на цьому підґрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного На даний час спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюб набув формального характеру. Переконана у неможливості збереження сім`ї, просила їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка також повідомила суду про відсутність спорів щодо місця проживання дітей, які будуть проживати разом із нею, а також поділу майна набутого під час перебування у шлюбі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року у справі відкрито провадження з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлений позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути за його відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 522 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с. 20). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 21,22). Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, не просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved