Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Козирєвої А.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Снігурівська міська рада, про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що на\~підставі договору\~дарування від\~16\~січня 2003\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Снігурівського\~районного нотаріального\~округу Шульгою\~Т.В.\~за реєстровим\~№ 75,\~укладеного між\~нею та\~ [PERSON] ,\~він є\~власником житлового\~будинку,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Разом з\~тим,\~вказаний житловий\~будинок розташований\~на земельній\~ділянці площею\~0,1149\~га, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 05 січня 1994 року Снігурівською міською радою на підставі рішення виконкому міської ради№ 298 від 09 листопада 1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 1118, належить [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої право власності на вказаний житловий будинок набула [PERSON] отримавши свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 24 липня 1999 року, яка в свою чергу відчужила вказаний будинок [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 лютого 2000 року. Посилаючись на викладене, ст.120 Земельного кодексу України, позивач вважає, що до нього разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1149 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача [PERSON] згідно поданої письмової заяви просила справу слухати у відсутність позивача та його представника, позов підтримує. Проти ухвалення заочного рішення заперечень не має. Також просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не надходив. Представник третьої особи Снігурівської міської ради також згідно поданої письмовї заяви просив про розгляд справи у відсутність представника міської ради, заперечень щодо позовних вимог не мають. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно договору дарування від 16 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. за реєстровим № 75, [PERSON] подарувала, а позивач [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, житловою площею 27,5 кв.м, що розташований за адресою по [ADDRESS] (а.с.4). Пунктом 6 договору, нотаріусом роз`яснено сторонам, в тому числі зміст ст.ст.81, 120 ЗК України. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем в Снігурівському бюро технічної інвентаризації 20 січня 2003 року та записано в реєстрову книгу №10 за реєстровим № 2632. Також позивач значиться зареєстрованим у вище вказаному житловому будинку з 30 жовтня 2003 року, що підтверджується записами в будинковій книзі та паспортних даних позивача серії ЕО №\~260010, виданого 24 грудня 1996 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 10-13, 20). В свою чергу, дарительниці [PERSON] вище вказаний житловий будинок належав на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 2000 року, укладеного між нею та [PERSON] у формі торгового біржового контракту № 207-п в Снігурівському представництві\~товарної біржі\~"Смарагд-Південь" (а.с. 6-7). В свою чергу, продавець [PERSON] володіла спірним житловим будинком на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 січня 1999 року державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Шульгою Т.В. за реєстровим № 1-560 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 5). Одночасно, як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською Радою народних депутатів 05 січня 1994 року на підставі рішення виконкому міської ради № 298 від 09 листопада 1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 1118, земельна ділянка площею 0,1149 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування спірного житлого будинку і господарчих будівель за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності також належить померлій [PERSON] (а.с. 8-9). У відповідності до ст. 381 Цивільного кодексу України (в редакції, діючої на час виникнення спірних правовідносин) садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 377 ЦК України (в редакції на день укладення договору дарування 16 січня 2003 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України. Згідно зі ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції на день укладення договору купівлі-продажу 17 березня 2006 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні із ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16, 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року. Крім того, пунктом "є" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлою [PERSON] на підставі державного акта, у зв"язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку. \~ \~ \~ \~При цьому, те, що позивач не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в нього права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Судом перевірено, що за наявною інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, станом на 07 листопада 2024 року, відомості про право власності, заборону відчуження, іпотеку спірної земельної ділянки відсутні. Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд приходить до висновку, що [PERSON] набувши в свою чергу право власності на об`єкт нерухомості на підставі договору дарування житлового будинку від 16 січня 2003 року, набув також і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому з метою захисту прав позивача на безперешкодне обслуговування та користування належним йому на праві власності житловим будинком, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved