Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 31.07.2023 [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що під час перебування сторін у шлюбі з 05.10.2002 року по 19.04.2021 року за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 73,30 кв.м. та житловою площею 37,0 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.08.2011 року, яке було видано на підставі рішення виконавчого комітету Великоберезянської сільської ради від 14.04.2011 рок №49. Зазначав,\~що спірний житловий будинок, незважаючи на те, що право власності на нього було зареєстровано під час перебування його в шлюбі з [PERSON] , є його особистою приватною власністю, оскільки був побудований і фактично набутий ним до реєстрації шлюбу, що підтверджується: рішенням виконавчого комітету Великоберезянської сільської ради народних депутатів від 03 листопада 1994 року про будівництво індивідуального жилого будинку; будівельним паспортом на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника, виготовленим на підставі замовлення від 14.04.1995 року, згідно з яким [PERSON] є забудовником; договором №150266 на користування електричною енергією від 18 травня 2001 року, укладеним між [PERSON] , як власником будинку, та ВАТ «Київобленерго»; актом приймання внутрішньобудинкового (внутрішньоцехового) газопроводу в експлуатацію від 14.08.2002 р., згідно з яким роботи по будівництву газопроводу до належного [PERSON] будинку по [ADDRESS] були проведені з 09.08.2002 року по 10.08.2002 року; відомістю на пуск газу і одержання інструктажу по безпечному користуванню газовими приладами, встановленими в будинку (квартирах), згідно з якою 17.09.2002 року здійснено пуск газу до належного [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] ; технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] ; довідкою виконавчого комітету Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області від 18.05.2023 року №168-9-5 про те, що згідно погосподарської книги №3, особовий рахунок [NUMBER] , головою двору будинку (1995 року побудови), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] ; витягом №98-9-5 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, згідно з яким у житловому будинку по [ADDRESS] з 22.01.1999 року була зареєстрована [PERSON] . Вказував на те, що він позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами на власний розсуд, оскільки будинок не визнано його особистою приватною власністю, та в даному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка фактично в ньому з жовтня 2020 року не проживає, що підтверджуються рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19.03.2021 року про розірвання шлюбу; витягом № 98-9-5 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; обліковою карткою об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки; довідкою Таращанської міської ради від 27.02.2023 року №94-9-5 та актом №86-9-5 обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.03.2023 року. Добровільно знятися з реєстрації у житловому будинку по [ADDRESS] відповідачка відмовляється. Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати його особистою приватною власністю житловий будинок з відповідними господарськими будівля та спорудами, який знаходиться за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] і складається: А - житловий будинок загальною площею 73,30 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м.; б/п - погріб з шийкою; а - веранда (відкрита); б - убиральня; Б - сарай - літня кухня - гараж; а1 гараж; № 1 - колодязь питний; №2 - ворота з хвірткою; № 3 - ворота; №4 огорожа; №5 цоколь; №6 огорожа; №7 огорожа; №8 вимощення; а також визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Понесені ним судові витрати стягнути з відповідачки на його користь. Рух справи у суді Ухвалою Таращанського районного суду від 07.08.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 29.08.2023 о 10.00 год. 29.08.2023 підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача відкладено на 02.10.2023 для надання відповідачем відзиву та зустрічної позовної заяви. 30.08.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.08.2023 справу № 379/1074/23 розподілено судді Разгуляєвій О.В. Ухвалою суду від 01.09.2023 зустрічну позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 02.10.2023 зустрічну позовну заяву повернуто позивачу. Ухвалою суду від 17.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.11.2023 о 10.00год. 29.01.2024 від представника відповідача адвоката Кочина С.С. надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження по справі. 29.01.2024 ухвалою суду в справі призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи, провадження у справі зупинено. 18.04.2024 до Таращанського районного суду Київської області надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, а саме: зазначити чітку дату (число, місяць та рік), на яку необхідно визначити вартість домоволодіння з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; надати технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] станом на жовтень 2002 року; надати відомості щодо технічного стану житлового будинку по [ADDRESS] станом на жовтень 2002 року (звіти про оцінку, акти обстеження тощо); надати технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] станом на березень 2021 року; надати відомості щодо технічного стану житлового будинку по [ADDRESS] станом на березень 2021 року (звіти про оцінку, акти обстеження тощо); надати проект, дозвільну документацію на проведення реконструкції житлового будинку по [ADDRESS] , якщо така проводилася; надати договори підряду, акти приймання виконаних робіт з виконання ремонтних робіт, побудови господарських споруд та прибудов, внутрішнього та зовнішнього облаштування будинку по [ADDRESS] , які були проведені з жовтня 2002 року по березень 2021 року. 19.04.2024 ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 29.04.2024. о 10.00год. 14.05.2024 ухвалою суду клопотання експерта задоволено частково. Зазначено експерту\~Київської незалежної\~судово-експертної\~установи чітку\~дату (число,\~місяць та\~рік),\~на яку\~необхідно визначити\~вартість домоволодіння\~з усіма\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~станом на\~05\~жовтня 2002\~року та\~станом на\~19\~березня 2021\~року.\~Повідомлено експерта\~Київської незалежної\~судово-експертної\~установи про\~відсутність додаткових\~матеріалів,\~які він\~просить надати\~у клопотанні\~від 18.04.2024,\~та про\~необхідність проводити\~судову будівельно-технічну\~експертизу,\~призначену ухвалою\~Таращанського районного\~суду Київської\~області від\~29.01.2024\~№379/1074/23,\~за наявними\~матеріалами справи\~№379/1074/23. Справу направлено до Київської незалежної\~судово-експертної\~установи для\~проведення експертизи\~у відповідності\~до ухвали\~Таращанського районного\~суду Київської\~області від\~29.01.2024. Провадження в справі зупинено. 25.06.2024\~з Київської\~незалежної судово-експертної\~установи до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 379/1074/23 в зв`язку з тим, що додаткові документи згідно клопотання експерта не надані, наявні в матеріалах справи документи не достатні для надання висновків з поставлених питань. Ухвалою судді від 25.06.2024 поновлено провадження в справі на призначено судове засідання на 12.08.2023 о 13:00год. 30.09.2024 ухвалою суду клопотання представника відповідача про призначення повторної будівельно-технічної експертизи залишено без задоволення. Аргументи учасників справи Позивач та його представник в суді позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , є особистою приватною\~власністю позивача [PERSON] , оскільки був побудований і фактично набутий ним до реєстрації шлюбу. Відповідачка [PERSON] зареєстрована в даному будинку, проте фактично не проживає в ньому з жовтня 2020 року, добровільно знятися з реєстрації не бажає, створюючи таким чином перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження його житловим будинком. Також позивач в суді пояснив, що у шлюбі проводились такі роботи: вода в будинку, ставились вікна, робились відкоси, ванна кімната, встановлювались двері в хату, у веранду, навколо будинку обклали плиткою, огорожа, льох, літня кухня, гараж, хлів, курник, зерносховище. У ванній кімнаті не було підлоги. Крім того, позивач вказав, що під час шлюбу придбали ще один будинок по [ADDRESS] , який оформили на [PERSON] .. Відповідачка [PERSON] та\~її представник\~у судовому\~засіданні просили\~в задоволенні\~позову відмовити,\~зазначили,\~що не\~заперечують ту\~обставину, що житловий\~будинок,\~розташований по\~ [ADDRESS] , був побудований позивачем до реєстрації шлюбу. Проте стверджують, що під час перебування відповідачки з позивачем у шлюбі у вищевказаному домоволодінні були проведені значні покращення внаслідок спільних трудових та грошових затрат та добудовані додаткові підсобні споруди та приміщення. Зокрема, у 2002 році був побудований льох (погріб); у 2003 році була викопана криниця та проведений водопровід і збудована ванна кімната; у 2004 році був збудований гараж, хлів та літня кухня; у 2007 році була прибудована до будинку цегляна прибудова та під навіс; у 2010 році був збудований курник; у 2008-2009 роках були придбані та встановлені бетонні плити у подвір"ї; у 2011 р. було збудоване зерносховище; у 2017-2018р. в подвір"ї була прокладена тротуарна плитка; також в будинку під час шлюбу були встановлені пластикові вікна, поклеєні шпалери, прокладена дерев`яна підлога. Таким чином, вважають, що майно позивача за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, а тому вищевказаний житловий будинок\~ з\~відповідними господарськими\~будівля та\~спорудами є\~об`єктом \~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~ У шлюбі також придбали житловий будинок [ADDRESS] оформлений на [PERSON] .. Також відповідачка зазначила, що позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування спірним будинком не визнає, оскільки, крім зазначеного, в будинку перебувають її особисті речі та спільно нажите майно. Щодо розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника. Відповідачка та її представник в судові засідання 11.11.2024 та 22.10.2024 не з`явились, належним чином повідомлені. Від представника відповідачки повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з хворобою, однак в підтвердження зазначеного не надав жодного доказу. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника суд ураховує наступне. Відповідно до ч.1 та ч.2 \~статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відеоконференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення. Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. протии Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною другою\~статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язківу межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Виходячи з вищенаведеного, суд враховує \~строки розгляду справи та те, що відповідачка та її представник повторно в судове засідання не з"явились, представник відповідачки звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи без поважних причин, суд вважає, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Суд враховує і те, що Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи та вважає, що вищевказане в сукупності свідчить про достатність часу та можливостей для відповідача щоб реалізувати своє право на захист, в тому числі і подання доказів. Суд також зауважує, що відповідачка та її представник не скористались своїм правом на подання до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не обґрунтували заяву про відкладення розгляду справи неможливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Відтак, суд розцінює дії відповідачки та її представника, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленої відповідачки та представника відповідачки. Фактичні обставини справи Суд встановив, що сторони по справі перебували в шлюбі, зареєстрованому 05.10.2002 року виконавчим комітетом Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 07. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19.03.2021 року по справі № 379/1121/20 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням виконавчого комітету Великоберезянської сільської ради народних депутатів від 03.11.1994 року «Про будівництво індивідуального жилого будинку» виділено гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,21 га в [ADDRESS] .Українки за рахунок земель с/ради під будівництво жилого будинку. Дозволено будівництво жилого будинку і господарських будівель на виділеній земельній ділянці в [ADDRESS] .Українки між садибами гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника, виготовленого проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро відділу архітектури і будівництва Таращанської районної державної адміністрації на підставі замовлення від 14.04.1995 року, позивач [PERSON] зазначений забудовником. Як вбачається з пояснюючої записки до проекту забудови земельної ділянки гр. [PERSON] на земельній ділянці передбачається будівництво житлового будинку по типовому проекту № КО-5К-М5 на 5 кімнат, житловою площею 66,0 кв.м. і господарських приміщень сарай, гараж загальною площею 60,0 кв.м. Відповідно до акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 14.04.1995 року представником проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі архітектури і будівництва Таращанської районної державної адміністрації, на підставі рішення виконкому Великоберезянської\~сільської ради\~народних депутатів\~від 03.11.1994\~року і\~відповідності з\~проектом забудови\~земельної ділянки,\~встановлено в\~натурі межі\~присадибної земельної\~ділянки,\~виділеної гр.\~ [PERSON] \~для будівництва\~індивідуального жилого\~будинку та\~господарчих будівель.\~Площа присадибної\~земельної ділянки\~становить 2100\~кв.м.\~Присадибна земельна\~ділянка розташована\~в [ADDRESS] .\~Разом з\~встановленням меж\~земельної ділянки\~зроблена розбивка\~жилого будинку\~і господарчих\~будівель,\~передбачених на\~цій ділянці.\~ Відповідно до договору №150266 про користування електричною енергією від 18 травня 2001 року, позивач [PERSON] , як власник будинку, 18.05.2001 року уклав даний договір з ВАТ «Київобленерго». Згідно акта приймання внутрішньобудинкового (внутрішньоцехового) газопроводу в експлуатацію від 14.08.2002 р., будівництво основного газообладнання, приладів автоматики, контролю і обліку в житловому будинку по [ADDRESS] було виконано по замовленню домовласника приватним підприємством «Монтажсервіс» з 09.08.2002 року по 10.08.2002 року. З відомості на пуск газу і одержання інструктажу по безпечному користуванню газовими приладами, встановленими в будинку (квартирах), вбачається , що 17.09.2002 року здійснено пуск газу до житлового будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 14.04.2011 року № 49 «Про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних осіб», за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . Білоцерківському МБТІ оформити гр. [PERSON] право власності на вищезгаданий житловий будинок. Згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 08.08.2011,\~виданого виконавчим\~комітетом Великоберезянської\~сільської ради\~на підставі\~рішення виконкому\~ Великоберезянської\~сільської ради\~від 14.04.2011\~№ 49,\~власником житлового\~будинку, розташованого\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~є [PERSON] ; форма власності приватна, частка 1/1. Загальна площа об`єкта 73,30 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 30.05.2011, літ. «А» - житловий будинок загальною площею 73,30 кв.м., житловою площею 37,0, побудований 1986 року. До даного житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: літ.\~«б/п» - погріб з шийкою, побудований 1986 року, літ. «а» - веранда (відкрита), побудована 1986 року, літ. «б» - убиральня, побудована 1986 року, літ. «Б» - сарай літня кухня гараж, побудований 1986 року, літ. «а1» - ганок, побудований 1986 року, літ. «№ 1» колодязь питний, побудований 2006 року, літ. «№ 2» ворота з хвірткою, побудовані 1996 року, літ «№ 3» ворота, побудовані 1990 року, літ «№ 4» огорожа, побудована 1996 року, літ «№ 5» цоколь, побудований 1996 року, літ «№ 6» огорожа, побудована 1987 року, літ «№ 7» огорожа, побудована 1987 року, літ «№ 8» вимощення, побудоване 1986 року. Як вбачається зі звіту про оцінку майна житлового будинку садибного типу загальною площею 73,30 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , складеного 30.05.2023 року СОД ФОП [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування земельної ділянки та ПДВ станом на 30.05.2023 року складає 135446,00 грн. Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2021 2025 роки головою домогосподарства, розташованого по [ADDRESS] , є [PERSON] ; [PERSON] дружина голови домогосподарства, зареєстрована на території ради 22.01.2003 року. Відповідно до\~довідки виконавчого\~комітету Таращанської\~міської ради\~від 27.02.2023\~року №\~94-9-5\~вих-20\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дійсно з\~22.01.2003\~року зареєстрована\~та з\~жовтня 2020\~року не\~проживає за\~адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу № 98-9-5 від 29.03.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого виконавчим комітетом Таращанської міської ради, у житловому будинку по [ADDRESS] з 22.01.1999 року була зареєстрована [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зареєструвалися у вказаному будинку 22.01.2003 року. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області 18.05.2023 року № 168-9-5 вих-20, згідно погосподарської книги №3, особовий рахунок [NUMBER] , головою двору будинку (1995 року побудови), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] . Відповідно до акта № 86-9-5 обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.03.2023 року, складеного комісією в складі: старости Великоберезянського старостинського округу Трояна С.М., сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] зареєстрована в житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] , проте не проживає за даною адресою з жовтня 2020 року. На момент обстеження її особистих речей не виявлено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що являється головою громади, з листопада 2020 були звернення сторін стосовно спільного майна сім`ї [PERSON] , робили опис спільного майна на прохання [PERSON] . Крім того, в його присутності позивач віддавав особисті речі відповідачки. Є ще один житловий будинок, який був придбаний у шлюбі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що був односельчанином сторін, у 2003 році разом з [PERSON] приймав участь в будівництві фундаменту погребу, який знаходиться в [ADDRESS] на прохання [PERSON] .. Приблизно через рік, приймав участь в будівництві паркану. У 1999-2000р. робились внутрішні роботи в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що являється односельчанином, двоюрідним братом позивача та кумом сторін. Після одруження сторін, у спірному будинку проводились внутрішні роботи, а до цього стояла лише коробка будинку. У 2011р. з [PERSON] будував зерносховище, на земельній ділянці будинку. Веранда приблизно будувалась в 2000р. Коли проводився газ та електроенергія невідомо. Зазначив, що до шлюбу стояла лише коробка будинку, а вже після шлюбу будувались всі господарські будівлі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що являється односельчанином сторін. Як сторони почали жити разом в [ADDRESS] , стояла лише хата, в якому стані невідомо. Вказав, що у 2003р. допомагав будувати погреб, у 2008р. робили з плит заїзд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що являється односельчанином сторін, товаришує з батьками відповідачки. Коробка будинку в [ADDRESS] була побудована до шлюбу сторін, а все інше наживали разом сторони, будували також після шлюбу всі господарські приміщення. У 2003р привозив блоки на будівництво погреба, стояла у дворі тільки хата. Подвір`я до шлюбу не було огороджено, вже потім ставили паркан, ґанок, криницю та веранду будували вже у шлюбі. Вікна у будинку ставили та робили ремонт будинку вже у шлюбі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що являється сусідом сторін. Вже після укладення шлюбу сторін будували у подвір`ї хлів, криницю та інші господарські споруди. Сам будинок в [ADDRESS] , тобто коробка була побудована до шлюбу, не було підлоги, а вже після шлюбу вікна ставили, робили ремонт в будинку. Будував ванну кімнату, проводив воду, добудовував ґанок, сарай, гараж, погреб, шпалери клеїли в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що являється сестрою позивача. Вказала, що [PERSON] побудував будинок 1994, з 1999р. почали проживати в цьому будинку з відповідачкою. На момент укладення шлюбу в будинку було світло, підлога пофарбована, газу, ванної кімнати, господарських будівель, водопроводу, металопластикових вікон не було, туалет був на вулиці дерев`яний. Огорожа бетонна робилась в шлюбі. Під час шлюбу вхідні двері в будинок змінювались. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Положеннями\~статті 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте майно, набуте нею, ним до шлюбу, або майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, норми статей\~57,\~60 СК України\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження\~\~№ 14-325цс18). Згідно зі статтями\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного\~\~ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного\~майна. Права власника жилого будинку, квартири визначені\~статтею 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з частиною четвертою\~статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Тобто, положеннями частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~передбачено збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша\~статті 369 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.08.2011, виданого виконавчим комітетом Великоберезянської сільської ради на підставі рішення виконкому Великоберезянської сільської ради від 14.04.2011 № 49, за \~ [PERSON] \~зареєстровано житловий\~будинок, розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] , форма власності приватна, частка 1/1. Загальна площа об`єкта 73,30 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м. Зазначене свідчить про те, що позивач набув право власності на спірний житловий будинок у період перебування у шлюбі з відповідачкою.\~За таких обставин, на спірний житловий будинок поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, а тому саме позивач зобов`язаний доводити наявність права особистої власності на зазначене майно, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Однак, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на день укладення шлюбу йому належав на праві власності об`єкт незавершеного будівництва, а також про вартість та ступінь готовності такого об`єкта до експлуатації. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний будинок є його особистою власністю та був збудований до реєстрації шлюбу з відповідачем. Посилання позивача на докази як на спростування презумпції спільності майна подружжя, а саме: рішення виконавчого комітету Великоберезянської сільської ради народних депутатів від 03 листопада 1994 року, будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, договір на користування електричною енергією від 18.05.2001, акт приймання внутрішньо будинкового газопроводу в експлуатацію, відомість на пуск газу і одержання інструктажу, технічний паспорт на садибний житловий будинок, довідка виконавчого комітету Таращанської міської ради від 18.05.2023 та витяг № 98-9-5, які, на його думку, підтверджують факт існування спірного будинку ще що реєстрації шлюбу з відповідачкою, судом не приймаються до уваги, оскільки вказані докази не підтверджують того, що станом на день укладення шлюбу йому належав на праві власності об`єкт незавершеного будівництва, а також не підтверджують вартість та ступінь його готовності до експлуатації. Крім того, вказані докази та інші докази, надані позивачем, а також покази свідків, не дають підстав вважати, що готовність спірного будинку станом на день укладення шлюбу з відповідачкою дозволяла здійснювати їх використання за своїм функціональним призначенням. З урахуванням викладеного суд дослідивши належним чином докази у справі у їх сукупності, зокрема показання свідків, висновує, що спірний житловий будинок з господарськими будівлямине може бути визнаний особистою приватною власністю позивача. Позивач не спростував презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, оскільки саме на нього покладено обов`язок її спростувати. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що жодним доказом не підтверджується ступінь готовності спірного будинку та його вартості станом на день укладення шлюбу з відповідачкою, а також те, що готовність спірного будинку дозволяла в ньому проживати та використовувати його за своїм функціональним призначенням. Крім того, позивач не надав доказів, що спірний будинок істотно не збільшився у своїй цінності після укладення шлюбу з відповідачем. Здійснені дії щодо проектування будівництва, оформлення дозвільних документів на будівництво та інші дії не надають позивачеві право особистої власності на спірний житловий будинок, оскільки, ці дії не можуть вважатись завершенням будівництва, з яким закон пов`язує момент набуття права власності на нерухоме майно. Таким чином, позовні вимоги про визнання житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , особистою приватною власністю позивача, не підлягає задоволенню. Оскільки, позовні вимоги, щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірному житловому будинку є похідними від визнання спірного житлового будинку з господарськими будівлями особистою приватною власністю позивача, а презумпція спільності права власності подружжя на це майно не спростована, тому позовні вимоги про визнання втратившою право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Outcome: dismissed