Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.03.2024 року вона домовилась із відповідачкою [PERSON] про дарування належного їй житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0632 га, кадастровий номер якої - 5124110100:02:002:0179, у зв`язку з чим був укладений договір дарування, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, відбулось повне виконання договору, однак відповідачка ухиляється від посвідчення укладеного договору дарування у нотаріальному порядку. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, справу просила розглянути у її відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: нотаріально не посвідчений договір дарування від 27.03.2024 р., згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок (кадастровий номер - 5124110100:02:002:0179); акт прийому передання за договором дарування від 27.03.2024 р.; претензія від 10.04.2024 р.; нотаріально посвідчені договори купівлі продажу від 22.10.2019 р., згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0632 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер якої - 5124110100:02:002:0179; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; паспорт громадянки України [PERSON] з ідентифікаційним номером; паспорт громадянки України [PERSON] ; витяг з реєстру територіальної громади № 2023/010590805 про зареєстроване місце проживання [PERSON] .. Дослідивши надані докази, судом встановлено, що 27.03.2024 р. позивачка прийняла від відповідачки у дар житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0632 га, кадастровий номер якої - 5124110100:02:002:0179. В той же день було укладено відповідний письмовий договір дарування, який не було посвідчено у нотаріальному порядку, однак сторони домовились, що пізніше оформлять договір дарування у нотаріальному порядку. Але, після укладання договору дарування відповідачка відмовляється від зустрічі для оформлення договору дарування у нотаріальному порядку, мотивуючи тим, що не вона має можливості та часу. В результаті звернення позивача до державного нотаріусу Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області для нотаріального посвідчення договору, йому нотаріусом було роз`яснено в усній формі, про неможливість нотаріального його посвідчення у односторонньому порядку без участі відповідачки або її представника, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутися до суду з метою вирішення даного питання. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, що регламентовано ч. 1 ст. 717 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.\~Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. \~ \~ \~ \~Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідачка передала позивачці нерухоме майно та документи на нього, а позивачка прийняла майно, фактично вступила у володіння цим майном, що підтверджується актом прийому передання за договором дарування від 27.03.2024 р. Відповідачка жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачкою, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0632 га, кадастровий номер якої - 5124110100:02:002:0179. З врахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved