Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

У липні 2024 року представник [PERSON] звернулась до суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про зняття арешту. В обґрунтування вимог зазначила, що позивач, [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме частки земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:16:103:0117, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та власником частки земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:16:103:0116, площею 0,0994 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність, номер 242 від 25.03.2021 року, що знаходиться у спільній сумісній власності та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який належить на праві приватної часткової власності [PERSON] (41/100) згідно договору дарування частки домоволодіння від 13.06.2020 року № 1382 та [PERSON] (9/25) згідно свідоцтва про право на спадщину, за заповітом № 3072, виданий 21.10.2021 року, відповідно до актуальних відомостей з ДРРП. З метою реєстрації права власності на земельні ділянки позивач звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради. При отриманні витягу з ДРРП позивачу стало відомо, що на все належне їй майно Ленінським відділом держаної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 30984100, виданий 21.06.2013 року. Суб`єктом обтяження зазначено [PERSON] . Вказану постанову було винесено на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2011 року по справі № 2-2797/11, де стороною позивач, [PERSON] не була, а відповідачем була невідома позивачу громадянка [PERSON] . З метою отримання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 30984100, виданий 21.06.2013 року до Подільського ВДВС у м. Кропивницькому ПМУМЮ (М. ОДЕСА) було направлено адвокатський запит, на який, відповідно до листа від 25.06.2024 р., №55863/30.18.-26/15, Подільський відділ державної виконавчої служби умісті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив наступне: «Перевіркою даний автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] , в зв`язку з чим не маємо можливості надати постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження». На день подачі позову відомості про позивача у Реєстрі боржників чи будь-яке відкрите виконавче провадження відсутні і відсутні будь-які підстави для обмеження права власності позивача, зокрема застосування до нього заходу забезпечення - арешту. Також, відділ ДВС у своєму листі зазначив, що у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту з майна та запропоновано вирішувати це питання шляхом звернення до суду, на підставі чого та враховуючи, що вирішити питання про зняття арешту з нерухомого майна за викладених обставин в позасудовому порядку не є можливим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом порушеного права. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 листопада 2024 року провадження у справі в частині\~позовних вимог\~до відповідача\~ [PERSON] , закрито. Представник позивача адвокат Куєвда Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду відзив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме частки земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:16:103:0117, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та власником частки земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:16:103:0116, площею 0,0994 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність, номер 242 від 25.03.2021 року, що знаходиться у спільній сумісній власності та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який належить на праві приватної часткової власності [PERSON] (41/100) згідно договору дарування частки домоволодіння від 13.06.2020 року № 1382 та [PERSON] (9/25) згідно свідоцтва про право на спадщину, за заповітом № 3072, виданий 21.10.2021 року, відповідно до актуальних відомостей з ДРРП. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 383209161 від 17.06.2024 року, вбачається, що на все належне майно [PERSON] , Ленінським відділом держаної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 30984100, виданий 21.06.2013 року, особа, майн/права якої обтяжуються: [PERSON] . Вказану постанову було винесено на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2011 року по справі № 2-2797/11, де стороною позивач, [PERSON] не була, а відповідачем була невідома позивачу громадянка [PERSON] . Відповідно до листа від 25.06.2024 р., №55863/30.18.-26/15, Подільський відділ державної виконавчої служби умісті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] , в зв`язку з чим не маємо можливості надати постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, заборона відчуження майна, яке належить на праві спільної сумісної власності позивачу порушує права та законні інтереси позивача як власника, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший крім судового захисту спосіб. З огляду на те, що із зазначених вище обставин у своїй сукупності не вбачається підстав для накладення заборони відчуження майна, яке належить на праві спільної сумісної власності позивачу, вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними стороною позивача.

Outcome: partial