Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.07.2013 року. Від даного шлюбу у них народилась дитина: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~а рішенням\~Мостиського районного\~суду Львівської\~області від\~31.07.2013р.\~у цивільній\~справі №448/1049/13-ц ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 11.07.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного рішення у неї (позивачки) виникли обставини, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Стверджує, що змінилось її (позивачки) майнове становище у зв`язку зі збільшенням витрат на утримання дитини через збільшення вартості рівня життя, продуктів харчування, медикаментів та засобів гігієни, витрат на навчання сина, який навчається у дев`ятому класі, відвідує ряд гуртків та репетиторів. Рівень витрат на дитину постійно зростає, а вона не має можливості повністю забезпечити такі за власні кошти та за присуджені аліменти. Крім того, змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вважає, що аліментів у розмірі, визначеному рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року, є недостатніми для забезпечення нормального рівня життя їхньої дитини та для забезпечення його гармонійного розвитку. Вказує, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, проходить військову службу та отримує високе грошове забезпечення, такий є працездатною особою молодого віку, має задовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає, відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі, ніж визначено зазначеним судовим рішенням. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання їхньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , - до 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.02.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.03.2023р. провадження у справі зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 24.05.2024р. провадження у даній справі поновлено. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, зокрема просить збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання їхньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , - до 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред`явлені до нього позовні вимоги визнав. Зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в збільшеному розмірі в розмірі 3000 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.07.2013р. (справа ЄУН448/1060/13-ц). Від шлюбу в сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року у справі ЄУН 448/1049/13-ц (провадження 2/448/295/13) ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 11.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту зазначеного судового рішення слідує, що на час ухвалення такого відповідач [PERSON] являвся приватним підприємцем, однак мав нерегулярний мінливий дохід. Дитина сторін: [PERSON] , [INFO] , як на час ухвалення зазначеного судового рішення, так і на даний час проживає разом з матір`ю, позивачкою [PERSON] , яка несе витрати на його утримання. Відповідач [PERSON] у 2022 році був мобілізований та перебував на військовій службі у складі Збройних Сил України. Згідно повідомлення ТВО начальника [INFO] [PERSON] , яке надійшло на адресу суду 14.05.2024р., відповідач [PERSON] 07.05.2024р. звільнений з військової служби за сімейними обставинами. Між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). Стаття 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З правового аналізу норм, передбачених ст.ст.183, 184, 192 СК України вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів збільшення розміру таких, позивачка [PERSON] в позовній заяві як на підставу такої зміни відповідно до ст.ст.182, 183, 192 СК України, покликалась на погіршення майнового становища одержувача аліментів, збільшення витрат на утримання дитини, покращення майнового становища платника аліментів. Таким чином, при вирішенні даного спору про збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року у справі ЄУН 448/1049/13-ц (провадження 2/448/295/13), погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів [PERSON] , так як зросли її витрати на утримання дитини, у зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки, тощо. Також підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав пред`явлені до нього позовні вимоги та погодився сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в збільшеному розмірі. Частиною другою статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024р. розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 грн., а віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Стягнення з особи аліментів на утримання дитини у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитину тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів у суду. За таких умов, незначну за розміром протягом тривалого часу фактичну матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 викладено висновок, суть якого зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Виходячи з наведеного, з урахуванням зміни майнового становища одержувача аліментів, враховуючи найкращі інтереси дитини, які превалюють над майновим становищем платника аліментів, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням її віку та потреб, а також права дитини на забезпечення освіти,

Outcome: approved