Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До Кременецького районного суду Тернопільської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.02.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-261272, відповідно до умов якого відповідачці було видано кредит. 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» було укладено договір факторингу, у відповідності до якого АТ «Кредобанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» належні йому права вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № CL-261272 від 05.02.2020. Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 53502,71 гривень, з яких: 22131,09 гривень\~прострочене тіло кредиту; 31371,62 гривень\~прострочені відсотки. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь із відповідачки заборгованості за кредитним договором № CL-261272 від 05.02.2020 в сумі 53502,71 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд даної справи без його участі та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, не повідомила суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідачка не скористалася та не подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 26.07.2024 відкрито провадження у справі. Дослідивши та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. 05.02.2020 відповідачка звернулася до АТ «Кредобанк» із анкетою-заявою на отримання кредиту, ознайомившись з умовами надання кредиту, викладеними у пам`ятці клієнту, примірник якої отримала. Шляхом підписання даної анкет-заяви відповідачка підтвердила, зокрема, що беззастережно приєднується до договору про порядок підписання правочинів (який розміщений із публічною пропозицією банку щодо укладення на офіційному сайті банку, доступ до якого здійснюється через мережу Інтернет за посиланням https://www.kredobank.com.ua). Того ж дня, 05.02.2020, між АТ «Кредобанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № CL-261272, у відповідності до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 22692 гривень строком на 60 місяців\~до 14.02.2025. Відповідачка, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов кредитного договору. В додатку № 1 до вищевказаного кредитного договору сторони правочину узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту. Підписуючи вищевказаний договір, відповідачка підтвердила, що вона до видачі кредиту ознайомилася з діючими тарифами банку та правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття поточних (карткових) рахунків; ознайомилася з орієнтовною реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит, надання якої передбачено ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, до видачі кредиту, ця інформація (паспорт споживчого кредиту) надана Позичальнику в письмовій (електронній) формі, встановленій Додатком № 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII\~(п. 10.4. договору). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 08.11.2023 становить 53502,71 гривень, з яких: 22131,09 гривень\~заборгованість за тілом кредиту; 31371,62 гривень\~заборгованість за простроченими відсотками. 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» було укладено договір факторингу б/н, у відповідності до якого АТ «Кредобанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» належні йому права вимоги до позичальників за кредитними договорами, зокрема до [PERSON] за договором № CL- 261272 від 05.02.2020. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Доказів того, що вищевказаний договір факторингу визнаний недійсним, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови кредитного договору № CL-261272 від 05.02.2020, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України). Як свідчить тлумачення\~ст. 526 ЦК України\~цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст.\~1047\~і ч. 1 ст.\~1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1\~ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що заборгованість відповідачки по тілу кредиту за вищевказаним кредитним договором становить 22131,09 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість за відсотками в розмірі 31371,62 гривень. У відповідності до ч. 1\~ст.\~1048\~ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору, і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами (п. 2.3., п. 4.1.-п. 4.2., п. 6.2.-п. 6.3. кредитного договору). У відповідності до п. 4.1.\~4.2. вищевказаного кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 65 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Судом перевірено розрахунок заборгованості по кредитному договору № CL- 261272 від 05.02.2020 і встановлено його відповідність умовам договору і вимогам чинного законодавства України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем за вищевказаним кредитним договором, є обґрунтованим і підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у\~ст.\~13\~ЦПК України саме відповідачка, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалася. Відповідачка не оспорювала факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості. Відповідачкою не спростовано розмір заборгованості, заявлений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу\~(ч. 1\~ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору № CL- 261272 від 05.02.2020, внаслідок чого позивач пред`явив вимоги про дострокове повернення кредиту за договором. Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача за кредитним договором № CL- 261272 від 05.02.2020 підлягає стягненню станом на 08.11.2024 заборгованість по тілу кредиту в сумі 22131,09 гривень та по відсотках в сумі 31371,62 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивач у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору звертався до відповідачки із досудовою вимогою про погашення заборгованості по договору. Однак, вимоги позивача були залишені відповідачкою без належного реагування. Судом встановлено, що відповідачкою перед позивачем заборгованість по вищевказаному кредитному договору не погашена. Належних розрахунків відповідачка не веде, відповідно ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з даним договором. Згідно із\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до\~ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до\~ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Отже, враховуючи вищевикладене з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № CL- 261272 від 05.02.2020 в розмірі 53502,71 гривень, з яких: 22131,09 гривень\~заборгованість по тілу кредиту; 31371,62 гривень\~заборгованість по відсотках. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 256 від 18.07.2024. Враховуючи положення ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). Згідно із п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 01.05.2024 між ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» та адвокатом Альховською І.Б. було укладено договір про надання правничої допомоги № 01/05/24, на підставі якого було видано ордер. Згідно Єдиного реєстру адвокатів України Альховська І.Б. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 0001330 від 01.02.2019. Згідно із ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження виконання адвокатом Альховською І.Б. вищевказаного договору суду надано акт наданих послуг від 31.05.2024. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правничої допомоги № 01/05/24 від 01.05.2024, сторони даного правочину досягли домовленості, що гонорар становить 2000, 00 гривень за одну годину роботи адвоката (п. 4.5. договору). Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У відповідності до акту наданих послуг від 31.05.2024, вартість наданих адвокатом Альховською І.Б. в межах даної цивільної справи послуг (вивчення документів та підготовка позовної заяви) становить 6000 гривень. За змістом п. 1 ч. 2 ст.\~137\~та ч. 8 ст.\~141 ЦПК України\~розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Отже, оскільки в даному випадку, договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визначення витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації позивачу. На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03). За змістом ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2\~ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього\~Кодексу\~визначено критерії,

Outcome: approved