Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Богодухівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та уточнивши її просить: визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку загальною площею 65 кв.м., житловою площею 17,2 з господарськими будівлями та спорудами, за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що з жовтня 1991р. проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , про що свідчить довідка Крисинського старостинського округу Богодухівської міської ради. Мати позивача - [PERSON] повідомила позивачу, при вселенні, що вона отримала дане житлове приміщення у спадщину. Через декілька років позивач вирішила оформити вказаний житловий будинок на своє ім`я. Проте, позивачем було з`ясовано, що право власності на вищевказаний будинок за матір`ю не зареєстровано. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, мати проживала в даному домоволодінні як наймач. Вона не мала можливості зареєструватися в даному житловому приміщенні через відсутність власника. Власником даного домогосподарства являвся [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується витягом з погосподарської книги Крисинського старостинського округу та відповідною довідкою. Позивач зазначає, що за час проживання вона вчасно оплачує всі комунальні послуги (копії договорів про надання комунальних послуг додаються). Також нею було проведені ремонтні роботи в будинку. Позивач провела у будинок інтернет (копія договору надається), встановила лічильники на газ та воду. Наведені вище обставини можуть довести чисельні свідки, мешканці с.Горького Богодухівського району. Таким чином позивач зазначає, що вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком по [ADDRESS] та несе тягар його утримання в повному обсязі. 3 метою підтвердження технічних характеристик будинку нею замовлялося виготовлення технічних паспортів з 2014р., копії додаються. Позивач вважає, що оскільки вона добросовісно заволоділа чужим майном та понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивач вважає за можливе визнати на нею право власності на нього за набувальною давністю. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12 червня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена. Представник позивача - адвокат Пономаренко П.О. в судовому засіданні позов підтримав зазначив, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє вказаним нерухомим майном на протязі більше 10 років, вимоги статті 344 ЦК України позивачем дотримано, вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача Богодухівської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, за змістом якого просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Справу розглядати без участі представника Богодухівської міської ради Харківської області. У відзиві посилався на те, що [PERSON] недобросовісно заволоділа чужим майном, а саме зазначеним будинком, оскільки вселяючись до нього остання добре знала про те, що ні в неї , ні в її матері немає відповідних документів на право на спадщину або на право користування та власності, а тому, незважаючи на значний строк безперервного володіння чужим майном, позивач не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. До позовної заяви позивачем не були надані документи, що підтверджують добросовісність заволодіння майном. Також зазначив,що доводи [PERSON] з приводу того, що за час її безперервного користування будинком власник майна не звернувся до неї з приводу її користування майном, не повинні братися до уваги, оскільки позивач з моменту вселення у будинок достеменно була обізнана про відсутність у неї будь-якого речового права, та покладення на себе обов`язків сплати рахунків за комунальні послуги і проведення ремонту не є підставами вважати об`єкт нерухомого майна безхазяйним. З іншими заявами або клопотаннями учасники справи до суду не звертались. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що вказаний будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією погосподарської книги №10 С.-Баланівської сільської ради народних депутатів на 1986р., 1987р., 1988р., 1989р., 1990 р. В матеріалах справи наявний витяг з погосподарської книги №11 за 2021-2025 роки, згідно змісту якого власником домогосподарства, за адресою: [ADDRESS] зазначено [PERSON] , номер об`єкта по господарському обліку 0674-05. Домоволодіння обліковується Крисинським старостинським округом Богодухівської міської ради. Відповідно до довідки КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» №184 від 27.03.2020 року, станом на 31.12.2012р. право власності на житловий будинок, розміщений за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №746 від 25 липня 2023 року, виданій уповноваженому власнику (співвласнику, наймачу) житлового приміщення (будинку), членові житлово-будівельного кооперативу - [PERSON] , остання значиться як наймач житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та до складу зареєстрованих за даною адресою входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Сазано-Баланівської сільської ради Богодухівського району Харківської області №212 від 05.07.2019 року, [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] , помер [INFO] . На день смерті разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1916 р.н.; син [PERSON] , 1938 р.н. Заповіт від імені [PERSON] Сазано Баланівською сільською радою не посвідчувався. [PERSON] , [INFO] вибула в с.Хорошево Харківського району Харківської області. [PERSON] до теперішнього часу зареєстрований за вище вказаною адресою. Отже, як вбачається зі змісту довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №746 від 25 липня 2023 року, наявні всі підстави вважати, що [PERSON] (мати позивача) - цим житлом користувалася та користується на праві наймача. Згідно акту про фактичне проживання особи на території Крисинського старостинського округу Богодухівської міської ради від 5 грудня 2023 року, встановлено, що [PERSON] , 1973 р.н., проживає в [ADDRESS] з жовтня місяця 1991 року зі слів жителів селища Горького: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки про фактичне місце проживання особи на території Богодухівської міської ради за певною адресою № 2189 від 11.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає за даною адресою з жовтня 1991 року. Відповідно, позивач вселилася у спірний житловий будинок (що також вбачається зі змісту позовної заяви), як член сім`ї [PERSON] ,при цьому остання цим житлом користувалася на праві наймача, тим самим вказане житло перебувало в користуванні матері позивача. Таким чином судом встановлено, що позивач користується вказаним нерухомим майном як член сім`ї наймача цього житла, тобто фактично спірний житловий будинок надавався їй в користування. Відповідно до статті 328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344\~Цивільного кодексу\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2\~Цивільного кодексу\~України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344\~Цивільного кодексу\~України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Судом встановлено, що позивач [PERSON] набула права користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] на законних підставах, вселившись до нього як член сім`ї особи, яка набула права користування вказаним будинком як наймач, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Крисинської сільської ради №746 від 25.07.2023 за якою мати позивача - [PERSON] вказана як наймач, та значиться зареєстрованою в спірному будинку. Крім того, слід зазначити, що позивачу відомий власник спірного житлового будинку, яким є [PERSON] , що підтверджується як змістом позовної заяви так і доданими до неї витягом з погосподарської книги №11 за 2021-2025 роки,та довідкою виконавчого комітету Крисинського старостинського округу №745 від 25.07.23р. Отже, позивач достовірно знала, що вона не є власником житлового будинку і проживає в ньому на правах користувача. В той же час добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач [PERSON] не довела наявності підстав для набуття права власності на спірний житловий будинок за давністю володіння. Таким чином судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст.344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed