Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

11.09.2024 до суду звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. У заяві вказувала на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . З січня 2004 року і по день смерті [PERSON] [INFO] вони проживали з ним однією сім`єю, як чоловік та дружина у одному будинку по [ADDRESS] . Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки, як між подружжям. Фактично протягом спільного життя вони не припиняли подружніх стосунків. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Спадкоємцями на майно [PERSON] є позивач та рідні брати і сестри померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які відмовилися від прийняття спадщини на користь заявниці, подавши відповідні заяви від 16.02.2024 року, засвідчені Скороходівською селищною радою. 04.06.2024 року державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріального контори Махринською О.В. було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю у [PERSON] документів, що підтверджують факт родинних відносин та чергу спадкування за спадкоємцем. А тому просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , з січня 2004 року і до 01 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати судовий розгляд за правилами спрощеного провадження (а.с.25). 16.10.2024 державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріального контори Махринською О.В. надано до суду копію заведеної спадкової справи після смерті № 23/2024 [PERSON] (а.с. 46-53). Заявниця [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримали в повному обсязі, просила їх задовольнити. Скороходівська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, 15.10.2024 від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представників, у якій зазначено, що проти задоволення заяви не заперечує. Враховуючи згоду заявниці, а також наявність у справі достатніх доказів, суд доходить висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання. Суд, заслухавши заявницю [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.09.2023 року, актовий запис № 122 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] є рідні брати та сестри померлого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та фактична дружина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 23/2023 року, [PERSON] , [INFO] , звернулася 30.01.2024 до державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріального контори Махринської О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.47-48). Інших заяв осіб, які претендували б на прийняття спадщини за [PERSON] , матеріали спадкової справи № 23/2023 не містять. Як вбачається із заяв, доданих заявницею до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю, спадкоємці за законом - брати і сестри померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - відмовилися від спадщини, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] , на користь дружини померлого - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-18). 04.06.2024 державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріального контори Махринською О.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , оскільки заявницею не було доведено факту перебування у шлюбі з померлим (а.с. 52). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2004 року до [INFO] проживали однією сім`єю, а також в судовому засіданні даний факт підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , вказавши, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2004 року по день смерті спадкодавця, [INFO] , проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина у одному будинку по [ADDRESS] . Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки як між подружжям. А отже, фактично протягом спільного життя вони не припиняли подружніх стосунків. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог сімейного законодавства сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц від 09 листопада 2020 року М757/8786/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, а тому вони підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved