Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до з позовом [PERSON] , в якому просила суд визначити їй такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] : систематично зустрічатись з онукою Ксенією щосуботи та щонеділі кожного місяця з 09.00 години суботи до 18.00 години неділі за адресою її постійного місця проживання та реєстрації [ADDRESS] ; вільно відвідувати онуку в дошкільних та шкільних закладах; вільно відвідувати з онукою місця спільного відпочинку громадян в м.Харкові; в літній період за домовленістю сторін спільно відпочивати разом. Стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що донька позивача [PERSON] з 2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Вони жили окремо своєю сім`єю в найманій квартирі. Поступово відносини між подружжям стали погіршуватись, зять позивача забрав доньку [PERSON] і пішов проживати до своїх батьків. [PERSON] була позбавлена можливості бачити свою дитину, дуже страждала. З цього часу бабусю було повністю ізольовано від онуки, були створені такі умови, щоб ні позивач ні її донька не бачили та не спілкувались з дитиною. Оскільки бабуся [PERSON] бажає спілкуватись з онукою [PERSON] , вона звернулась до Служби у справах дітей по Індустріальному району, де їй було рекомендовано знайти взаємодію з [PERSON] або звернутись з позовом до суду. Крім того, [PERSON] для захисту своїх прав зверталась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, де їй зауважили, що такий спір вирішується в судовому порядку. Оскільки, у позивачки немає іншого способу поновити свої права щодо спілкування та виховання малолітньої Спасьонової Ксенії та захистити права онуки щодо спілкування з бабою, просить суд задовольнити даний позов. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.07.2023 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 03.06.2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечує частково: не заперечує проти встановлення побачень бабусі з дитиною, але заперечує і не визнає позов в частині встановлення часу і місця побачень. Вважає за доцільне з урахуванням віку дитини та її режиму дня, призначити такі побаченні по суботах з 10.00 до 12.00 год. в присутності батька або іншої бабусі за згодою дитини за постійним місцем проживання дитини та її батька або на території поряд що знаходиться дитячого майданчика. Крім того, зазначив, що перешкод у спілкуванні бабусі і онуки ніколи не чинив, сама позивачка не виявляє бажання спілкуватись з дитиною. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Равницька Л.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в частині забезпечення зустрічей позивача з онукою, проте за умови здійснення ним або його батьками нагляду за такими зустрічами. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позовних вимог, просить їх задовольнити. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду висновок №132 від 13.03.2024 року, згідно якого Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , визначивши час: кожна перша та третя субота місяця з 13.00 до 18.00 год. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. По справі встановлено, що [PERSON] , яка є дочкою позивачки, та [PERSON] з 30 серпня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.03.2023 року. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.11.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року справі №644/8491/23 зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно. Обґрунтовуючи вимоги даного позову як підставу звернення до суду з таким позивач зазначає про те, що після припинення шлюбних відносин з дочкою [PERSON] , відповідач почав чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з онукою, прийманні участі у її вихованні та розвитку, а домовитися врегулювати відносини щодо визначення порядку спілкування з онукою не вдалося за можливим. Відповідач [PERSON] заперечив той факт, що він чинить перешкоди у спілкуванні Спасьонової Ксенії з бабусею [PERSON] . [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою щодо сприяння у спілкуванні та участі у вихованні її малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Листом № 02-22/137/23 від 26.01.2023 року Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради рекомендувала позивачу [PERSON] , насамперед, враховуючи інтереси дитини, знайти взаєморозуміння з [PERSON] , або звернутись до суду з позовом. [PERSON] звернулась до Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини із заявою щодо перешкод у спілкуванні з її малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Листом № 33483.4/С-19057.3/22/48.1 від 08.12.2022 року представник Уповноваженого Верхової Ради України з прав дітей, сім`ї, молоді та спорту зауважив, що даний спір вирішується судом і орган опіки та піклування у якості третьої особи за ухвалою суду готує відповідний висновок. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування, № 132 від 13 березня 2024 року вважається за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , визначивши час: кожна перша та третя субота місяця з 13.00 до 18.00 год. Дитина проживає разом з батьком. Сторони не дійшли згоди щодо способів й порядку участі баби у вихованні малолітньої онуки. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою\~статті 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до\~статті 18 СК України\~кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята\~статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. За\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї\~\~Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду\~ від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі\~ № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються\~питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша\~статті 151 СК України). Главою 21 СК України\~визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до\~статті 257 СК України\~баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною першою\~статті 263 СК України\~встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до\~статті 159 цього Кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга\~статті 159 СК України). Конструкція\~статті 159 СК України\~свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні\~статті 8 Конвенції\~отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя\~статті 257 СК України). У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20 (провадження № 61-9806св22) враховано інтереси малолітніх дітей та конкретні обставини справи, визначено порядок спілкування баби з онуками, оскільки це забезпечує якнайкращі інтереси дітей. Сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом, що останні створюють перешкоди позивачу у питаннях, пов`язаних з вихованням дітей. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. У постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні,\~\~також про встановлення способу участі у спілкуванні з онукою, виходив з того, що суди встановили, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онуком, врахували висновок органу опіки та піклування, наданий відповідно до вимог статей\~19,\~159,\~263 СК України, відсутність доказів негативного впливу позивачів на дитину, тому з урахуванням інтересів дитини зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову. У постанові Верховного Суду\~від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20 (провадження № 61-11621св21) зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дід має право спілкуватись зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, тому дійшов висновку про визначення способів участі діда у вихованні онука та у спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних побачень. Час, місце і періодичність побачень суд визначив з урахуванням віку та інтересів дитини. У зазначеній справі суди попередніх інстанцій у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод відмовили, водночас позовну вимогу про встановлення способу часті у вихованні онука задовольнили. У постанові від 24 січня 2024 року у\~справі № 686/13984/22 (провадження № 61-13193св23) Верховний Суд також погодився з висновками апеляційного суду щодо задоволення позовних вимог в частині визначення способів участі баби у вихованні онука, яким було змінено рішення суду першої інстанції у вказаній частині. У зазначеній справі у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні позивачці з онуком було відмовлено. Згідно з частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як було вище встановлено судом, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування було надано висновок № 132 від 13 березня 2024 року, яким вважається за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , визначивши час: кожна перша та третя субота місяця з 13.00 до 18.00 год. З огляду на вище викладене, беручи до уваги законодавчо закріплене право дитини на родину, та право [PERSON] як бабусі на спілкування з онукою та брати участь у її вихованні, суд доходить до переконання, що визначений у висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування № 132 від 13 березня 2024 року порядок способу участі позивачки у вихованні онуки в повній мірі буде достатнім для налагодження та побудови нормальних родинних стосунків. Суд вважає, що такий порядок та спосіб є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи їх вік, стан здоров`я, звички тощо, й не порушуватиме переважне право батьків дітей у їхньому вихованні. При встановленні означеного графіку суд зауважує, що у всякому випадку спілкування баби та онуки у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дитини, порозумінні та взаємних поступках бабусі та батька. Є очевидним і той факт, що у випадку налагодження гармонійних стосунків між бабою та онукою спілкування між ними не повинно обмежуватися встановленим графіком, який застосовується як знаряддя захисту права позивача з урахуванням суттєвих обставин та згаданих особливостей спору. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку про необхідність визначення способу участі [PERSON] у вихованні внуки, у зв`язку з чим даний позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial