Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

ТзОВ «Коллект центр» звернулось до Коростишівського районного суду Житомирської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 523638 від 23.02.2021 року в розмірі 60001,27 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 23 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір про надання споживчого кредиту № 523638. Згідно п.1.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн. Строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 23.02.2023. 26.11.2021 укладено договір № 26-11/2021/13 відповідно до якого ТзОВ «Слон кредит» відступило на користь ТзОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 523638. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» права вимог за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 523638. Таким чином, ТзОВ «Коллект центр» наділено права вимоги до Відповідача за договором № 523638 від 23.02.2021, що підлягає на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60001,27 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач свого представника не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, відповідно до якого просять здійснювати розгляд справи на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутність представника позивача, не заперечують проти заочного розгляду справи у випадку відсутності відповідача в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивсь, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзив відносно позовних вимог не подав, до суду заяв чи клопотань не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу не здійснювалося відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 23 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір про надання споживчого кредиту № 523638 (а.с. 4-5). Згідно п. 1.3 сума кредиту складає 25 000,00 грн; згідно з п.1.4 договору, строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 23.02.2023 (включно). Орієнтовна реальна процентна ставка за договором складає 126,70 % річних (п.1.7 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 52 254,29 грн. (п.1.8 договору). Вказана інформація в кредитному договорі знайшла своє відображення в паспорті споживчого кредиту(а.с.7,8). Згідно з п. 2.1 договору, кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування в розмірі 20000,00 грн на поточний рахунок споживача [NUMBER] в АТ «Банк Форвард» та/або за реквізитами платіжної картки, дані яких споживач надав товариству, у розмірі 5 000,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. Підписуючи цей Договір, споживач підтвердив, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщена на Веб - сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», що розміщені на Веб - сайті та затверджені наказом № 06-КД від 26 жовтня 2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися;» . Зі змісту заяви-анкети слідує, що [PERSON] зазначив адресу його проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, що є підтвердженням здійсненої ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Платіжним дорученням № 4661 від 23 лютого 2021 року підтверджено факт перерахування ТОВ «Слон Кредит» грошових коштів згідно кредитного договору № 523638 від 23.02.2021 року (зворот а.с. 8-12). 26.11.2021 між ТзОВ «Слон кредит» та ТзОВ «Вердикт капітал» укладено Договір факторингу № 26.11.2021, відповідно до якого ТзОВ «Слон кредит» відступило ТзОВ «Вердикт капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №523638 (а.с.15-19) . Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26.11.2021 ТзОВ «Вердикт капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с.20). 10.01.2023 між ТзОВ «Вердикт капітал» та позивачем ТзОВ «Коллект центр» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило позивачу ТОВ «Коллект центр» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 523638, що укладений з [PERSON] (а.с.21-26) Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 57 540,99 грн., яка складається з: 24 010,79 грн. сума заборгованості за кредитом; 33 530,20 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.27) Відповідно до розрахунку заборгованості за боржником [PERSON] , за договором № 523638 від 23.02.2021, станом на 04.06.2024 загальна заборгованість за договором складає 60001,27 грн., а саме: на дату розрахунку заборгованість за тілом кредиту - 24 010,79 грн.; на дату розрахунку заборгованість за відсотками 35 990,48 грн. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. З огляду на ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 60001,27 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 24 010,79 грн. та заборгованості за відсотками 35 990,48 грн., отже, позивачем підтверджено виникнення боргу за відповідачем. Тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 60001,27 грн. що відповідає розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов до висновку, про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 523638 від 23.02.2021 в розмірі 60001,27 грн. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду позивач сплачено 3028,00 грн. судового збору за подання позову. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір № 07-06/2024 про надання правничої допомоги від 07 червня 2024 року, укладений між АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; прайс-лист з переліком виду послуг та вартістю послуг; копію квитанції про сплату за надання правової допомоги відповідно до договору № 07-06/2024 від 07.06.2024 року у розмірі 200000 грн.; копію заявки на надання юридичної допомоги № 477 від 07.06 2024 року вартістю 17000 грн.; копію витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 10 червня 2024 року, відповідно до якого 2 години витрачено для надання усної консультації з вивченням документів, що становить 4000 грн., для підготовки пропозицій, що становить 1000 грн., 4 годин витрачено для складання позовної заяви, що становить 12000 грн. Суд враховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні, сторони у судове засідання не з`явилися, тобто, надання правничої допомоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» в даній справі зводилося до складання позовної заяви. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до 3000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial