Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаїв Миколаївської області, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно позову: 30.07.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №F94.13040.005538896, відповідно до умов якого, позивачем були надані відповідачу кредитні кошти в сумі 6890,00 грн. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклав з ТОВ «Нью Фейненс Сервіс» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 914,28 грн. Вигодонабувачем є банк. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно п.2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників до вказаного договору факторингу до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», серед інших, перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №F94.13040.005538896 від 30.07.2019. Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, станом на 16.11.2023 становить: заборгованість за основним боргом в сумі 6890,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 3831,05 грн., що разом становить 10721,05 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Крім цього, поточний кредитор має право нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору, тобто з 01.02.2022. Таким чином, додатково до суми боргу - 6890,00 грн. та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов - 3831,05 грн., [PERSON] має також сплатити: інфляційні втрати 171,54 грн. та три проценти річних 21,15 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Санфорд Капітал» вказаний розмір заборгованості, судові витрати понесені по справі у розмірі 2 422,40 грн., витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 7 200, 00 грн. Ухвалою суду від 06.09.2024 відкрито спрощене провадження по справі з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» не з`явився, однак в позовній заяві просить суд справу розглядати у його відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у призначене судове засідання не з`явилась. За підтвердженим зареєстрованим місцем проживання відповідача судом було надіслано ухвалу про відкриття провадження та виклик до суду. Однак, рекомендоване поштове повідомлення 06 009 606 362 33 було повернуто з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомлення з урахуванням вказівки Верховний Суд у постанові від 13 травня 2024 року у справі №755/4829/23. Окрім того, відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується довідками про доставкою смс-повідомлення від 09.09.2024, 01.11.2024, телефонограмою від 16.10.2024.Однак, до суду повторно не з`явилась. Відзив не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280, ст. 281 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Ураховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.07.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №F94.13040.005538896, відповідно до умов якого, відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 6890,00 грн. Відповідно до п.1.6. кредитного договору датою повернення кредиту є 30.01.2022. Згідно п.п.1.3., 1.4. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 16,50% і в подальшому не змінювалася. Сума кредиту - 6890,00. Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується ордером-розпорядження, випискою по особовому рахунку. Одночасно з укладенням кредитного договору [PERSON] уклала з ТОВ «Нью Фейненс Сервіс» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 914,28 грн. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку лише 0,21 грн. Останній платіж проведено 10.09.2019. Строк на який було надано кредит за договором сплив 30.01.2022. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 16.11.2023 становить: заборгованість за основним боргом в сумі 6890,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 3831,05 грн., що разом становить 10721,05 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідност.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 30.11.2021 № 0860-9915 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно п.2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Друкованого Реєстру Боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №F94.13040.005538896 від 30.07.2019. Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.14 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідност.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. Ураховуючи зазначені норми прав, письмові матеріали справи та викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача щодо стягнення боргу за кредитним договором. Водночас позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати - 171,54 грн. та 3% річних - 21,15 грн. Суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позов має підстави і його необхідно задовольнити, оскільки судом встановлено прострочення [PERSON] погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, неповернення отриманого кредиту, невиконання взятих на себе за договором зобов`язань, ненадання суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Щодо понесених судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн. У підтвердження витрат позивач посилається на договір №1/04 від 01.04.2024, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 10.06.2024, реєстр боржників від 13.05.2024. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною, в силу вимог закону, та не є складною. Ціна позову становить 10913,74 грн. За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7200,00 грн. є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Ураховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 4000,00 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved