Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія "Артеміда-Ф"звернувся з позовною заявою до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №32561 від 10.10.2019 в розмірі 20459,74 грн., з яких: 6364,64 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 9627,12 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1770,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафні санкції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України: 3% річних - 899,40 грн., інфляційне збільшення в розмірі 2887,58 грн.; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.10.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 32703 на умовах якого відповідачу надано кредит у розмірі 26667 грн. В свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених вказаним вище договором, строк кредиту 24 тижні з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.03.2020 року, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 0,05 % річних від суми кредиту, тип процентної ставки фіксований. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить (витрати за споживчим кредитом) 26670,36 грн., загальна вартість кредиту (в грошову виразі) становить 26670,36 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання за споживчим кредитом не виконала, тому у відповідача станом на 31.05.2024 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 20459,74 грн., з яких: 6364,64 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 9627,12 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1770,00 грн. - сума заборгованості за пенею (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги), штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК України: 3 % річних - 899,40 грн., інфляційне збільшення 2887,58 грн. за період з 10.04.2020 року по 23.02.2022 року. 15.06.2020 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір відступлення права вимоги № 20200615/1, за яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню боржників ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в т.ч. і до [PERSON] порядковий номер згідно реєстру боржників 206. На поштову адресу відповідача, позивачем направлялось ряд листів і повідомлень про зміну кредитора, в т.ч. 25.06.2020 року досудова вимога про погашення кредитної заборгованості. Однак, [PERSON] в добровільному порядку свої зобов`язання не виконала, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким відновити його порушені права та стягнути заборгованість на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив суд проводити судове засідання за його відсутності, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засіданні 31.07.2024 не заперечила, що офрмлювала договір про споживчий кредит. Однак, через свою необізнаність та неуважність не зрозуміла всіх істотних умов, зокрема неспаведливих на її думку відсотків. також, не передбачала, що будуть такі значні штрафні санкції. Повідомила суду, що суму кредиту сплатила повністю, останній платіж в розмірі 1100 грн. був сплачений на банкіську картку працівника банку. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Судом встановлено, що 10.10.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] у письмовій формі був укладений Договір про споживчий кредит № 32561. В п. 2.1 договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (кредит) в загальній сумі 6667 грн. Відповідно до п. 2.1.1. сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у наступному порядку : - у розмірі 4000,20 грн. на поточний рахунок/картку позичальника № [NUMBER] , відкритому в ПАТ КБ ПриватБанк; - у розмірі 2666,80 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] ТОВ «Страхова Компанія «Проксіма» в рахунок оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених Договором добровільного страхування №P122254123073 від 10.10.2019р. Відповідно до п.п 2.1.3. та 3.1 сторони домовились, що кредит повертається, а проценти сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 14 календарних днів. Графік платежів є невідємною частиною договору. В п. 3.3. сторонами також погоджено, що загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 18921,76 грн. Реальна річна процента ставка по кредиту становить 15561,94%. Також з умов п.п. 1.2.2, 1.2.3 договору вбачається, що позичальник до підписанням вказаного договору підтвердила, що отримав для ознайомлення проект договору у паперовому та електронному вигляді, всі умови йому зрозумілі та погоджується їх виконувати. Позичальник підтверджує, що до укладення договору кредитодавець надав йому необхідні пояснення умов договору. Відповідно до графіку платежів сума кредиту становить 6667 грн., строк користування 26 тижнів, дата першого платежу -17.10.2019. З графіку вбачається, що [PERSON] у визначені дати на погашення кредиту мала внести 26 платежів, кожний в розмірі 727,76 грн. Кредитний договір та Графік платежів були укладені в письмовій формі, що підтверджується особистим підписом [PERSON] на обох документах. Передача коштів, відповідно до умов договору підтверджується платіжною інстукцією №CRD_122254 від 10.10.2019р. в сумі 4000,20 грн., вказані кошти були перераховані на картку № [NUMBER] та платіжною інструкцією №CRD_122254 від 10.10.2019р. в сумі 2666,80 грн. страховий платіж за дог. страхування, як і було погоджено умовами п. 2.1.1 кредитного договору. 15.06.2020 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір відступлення права вимоги № 20200615/1, за яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню боржника [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Дослідивши вказані матеріали, суд вважає, що позивачем були надані належні та допустимі докази, якими підтверджено, що [PERSON] 10.10.2019 у письмовій формі уклала з ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» договір про споживчий кредит на суму вказану в договорі 6667 грн. (п. 2.1 договору), підписала графік платежів із вказаною сумою та взяв на себе зобов`язання із виконання його умов. Проте, у встановлений договором термін своїх зобов`язань не виконувала, при цьому із позовом щодо визнання кредитного недійсним не зверталася. Також вищенаведеними доказами підтверджено перехід права вимоги за споживчим кредитом від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, [PERSON] була ознайомлена з такими умовами щодо розміру кредиту, погодила з кредитором загальну суму кредиту, що вказана в договорі та графіку погашення, та взяла на себе зобов`язання повернути саме такий розмір кредиту, що підтверджується її підписом на вказаних документах. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за договором про споживичй кредит № 32561 від 10.10.2019 утворилась заборгованість у розмірі 20459,74 (двадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 74 коп., що складається з: 6364,64 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 9627,12 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1770,00 грн. - сума заборгованості за пенею (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги), штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК України: 3 % річних - 899,40 грн., інфляційне збільшення 2887,58 грн. за період з 10.04.2020 року по 23.02.2022 року. Таким чином, враховуючи наведене суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до задоволення частково. Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 15 991 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) гривню 76 копійок, що складається з 6364,64 грн. заборгованості по тілу кредиту, 9627,12 грн. заборгованість по відсотках. Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій згідно ч.2 ст. 625 ЦК України (3%) річних, пені та інфляційні втрати, то вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого. За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі\~\~№ 910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Як зазначено в ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», дана норма передбачає таку відповідальність у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з урахуванням того, що між кредитодавцем та позичальником було укладено споживчий кредит, на вказані правовідносини розповсюджуються норми п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», за яким у разі прострочення споживачем у період дії карантину своїх зобов`язань за споживчим кредитом він звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. З позовної заяви вбачається, що періодом прострочення грошового зобов`язання, визначеного кредитором є з 10.04.2020 по 23.02.2022 період дії карантину. Отже, в цій частині вимоги про стягнення 3 відсотків річних, пені та інфляційних втрат не підлягають задоволенню з вищенаведених мотивів. Відповідачем не надано, а судом не встановлено доказів на спростування вимог позивача, а відтак суд приходить до висновку , що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено частково, то судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу становитиме 1893,40 грн., із розрахунку (18991,76/20459,74,20*2422,40). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7000 грн суд виходить з такого. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи. З урахуванням викладеного, позовні вимоги Товариства зобмеженою відповідальністю"Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково. На підставі наведеного,

Outcome: approved