Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

15.04.2024р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про внесення змін до актового запису про народження дитини, в якому після уточнення, 21.10.2024р., позовних вимог, просить внести зміни до актового запису про народження № 39 який складений 13.06.2019р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на [PERSON] , [INFO] , місцем народження якого є Україна Миколаївська область Врадіївський район смт Врадіївка, свідоцтво про народження якого серії [NUMBER] видане 13.06.2019р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в частині батька дитини, а саме змінити відомості про батька з [PERSON] на [PERSON] , [INFO] , громадянин України. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з січня 2012р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням суду у листопаді 2019р. У червні 2019р. позивачка народила сина [PERSON] , але оскільки станом на час народження сина вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, то у свідоцтві про народження дитини батьком було вказано саме відповідача [PERSON] . Однак відповідач не є батьком дитини, оскільки шлюбні відносини між ними були припинені задовго до розірвання шлюбу, шлюб існував формально, так як сторони не проживали окремо більш як три роки. Навіть, у рішенні суду про розірвання шлюбу вказано про спільну доньку сторін [PERSON] , а про сина [PERSON] нічого не вказано. В той час позивачка проживала зі співмешканцем [PERSON] разом із сином [PERSON] та його батьками [PERSON] , [PERSON] . І саме [PERSON] є батьком дитини - сина [PERSON] . Під час спільного проживання позивачки та [PERSON] вони вели спільне господарство мали спільний бюджет, спільно вирішували питання витрат на придбання майна в інтересах сім`ї, спільно виховували та утримували сина, [PERSON] приймав активну участь у житті сина, проявляв батьківську турботу, вони ж мали намір законодавчо впорядкувати свої подружні відносини та змінити дані про батька сина, однак не встигли, оскільки [PERSON] був призваний до лав ЗСУ та [INFO] помер від ушкоджень внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Відповідач не є батьком дитини, не утримує та не виховує її, однак чинить перешкоди в оформленні документів щодо зміни відомостей про батька, вимагаючи від позивачки, щоб вона навзаєм відмовилася від їх спільної доньки. З метою забезпечення прав дитини, у позивачки виникла необхідність звернення до суду, так як в іншому порядку, окрім судового, вирішити дане питання не виявляється можливим. Тож, посилаючись на ст.ст. 7, 8, 11, 122, 138 СК України, практику Європейського суду з прав людини, позивачка просила позов задовольнити. В підготовчому судовому засіданні 27.09.2024р. позивачка та її представниця [PERSON] позовні вимоги підтримали. У судове засідання 06.11.2024р. позивачка та її представниця [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду. Водночас, у матеріалах справи наявна заява представниці позивача [PERSON] від 06.11.2024р. про слухання справи у її відсутність та у відсутність позивачки, в якій вона просила задовольнити уточнені вимоги в ході підготовчого судового засідання, наполягала на їх задоволенні повністю. Відповідач у підготовчі судові засідання призначені на 04.06.2024р., 03.07.2024р., 29.07.2024р., 27.09.2024р. та 06.11.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Водночас, 09.07.2024р. та 04.11.2024р. відповідач звертався на адресу суду із заявами про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги повністю визнає і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Врадіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Танасюк О.В. та Ковальська Н.М. в підготовчі судові засідання призначені на 04.06.2024р., 03.07.2024р., 29.07.2024р., 27.09.2024р. та 06.11.2024р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Водночас, 30.05.2024р. та 15.07.2024р. звернулися до суду із заявами, в яких просили розглядати справу у відсутність представника в зв`язку з зайнятістю, та винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчив матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів, без участі сторін. Так, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 14.01.2012р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області 27.11.2019р. Рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами було постановлено у відсутність сторін, за їх заявами. Подаючи заяву про розгляд справи у відсутність позивачка [PERSON] стверджувала у ній, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинені понад три роки, та вона створила нову сім`ю (рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/1075/18 від 27.11.2019р., яке набрало законної сили 28.12.2019р.). [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження якого серії [NUMBER] виданому Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зазначено наступну інформацію: дата народження - [INFO] ; місце народження - Україна Миколаївська область Врадіївський район смт Врадіївка; відомості про актовий запис - актовий запис № 39 складений 13 червня 2019р.; батьки: батько [PERSON] та мати [PERSON] ; місце державної реєстрації - Врадіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00047204786 від 27.09.2024р., вчинено реєстрацію актового запису про народження: актовий запис зареєстровано в реєстрі 13.06.2019р. 15:23:06 за № 00139697664, реєстратором Врадіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Та внесено відомості про актовий запис: номер актового запису 39, дата складання 13.06.2019р., орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - Врадіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Також внесено відомості про дитину: дитина [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження: Україна, Миколаївська область, Врадіївський район смт Врадіївка. В графі відомості про батька зазначено - [PERSON] , [INFO] , та в графі відомості про матір зазначено - [PERSON] , [INFO] . В ньому ж зазначена підстава запису відомостей про батька - актовий запис про шлюб № 1 від 14.01.2012р. по виконавчому комітету Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. наявний запис, що відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] , який народився [INFO] помер у с. Пилипчатине Бахмутського району Донецької області Україна, про що Врадіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.05.2022р. видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З довідки про причини смерті до форми № 106/0 № 629/2022 від 23.05.2022р. вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , причина смерті - ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. 25.12.2023р. за підписом старости Нововасилівського старостинського округу [PERSON] видано довідка [PERSON] , 1989р.н., яка проживає з 10.09.2018р. без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в тому, що до складу її сім`ї входять: співмешканець [PERSON] , [INFO] , який загинув внаслідок військових дій [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , батько співмешканця [PERSON] , [INFO] ; мати співмешканця [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" № 2398-УІ від 01.07.2010р. - державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану (ч.ч. 4, 6 ст. 22 Закону № 2398-УІ від 01.07.2010р.). Відповідно до "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р. (п. 15 глави 1 розділу ІІ) у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Ці ж Правила, в редакції чинній на час реєстрації народження дитини [PERSON] ) (п.п. 1, 2, пп. 14, 19, 20 п.1 розд. ІІІ) визначали наступне. Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: медичний висновок про народження; медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о); медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о); тощо. Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. У разі встановлення у порядку, передбаченому чинним законодавством, режиму окремого проживання подружжя дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважається такою, що походить від її чоловіка. У цьому випадку при пред`явленні дружиною копії рішення суду про встановлення для подружжя режиму окремого проживання державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою матері в порядку, передбаченому пунктом 18 цієї глави. Якщо мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час державної реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини (додаток 5), а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. У цьому разі державна реєстрація народження проводиться у порядку, передбаченому абзацом четвертим пункту 17 цієї глави. Якщо чоловік, який перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини, не може особисто з`явитись до органу державної реєстрації актів цивільного стану для подання такої заяви, то його заява, яка підтверджує, що він не є батьком дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, може бути подана через представника або надіслана поштою. Повноваження представника мають ґрунтуватись на нотаріально посвідченій довіреності. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту. Якщо мати дитини під час державної реєстрації народження заявляє, що її колишній чоловік не є батьком дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження дитини, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. У цьому разі державна реєстрація народження проводиться у порядку, передбаченому абзацом четвертим пункту 17 цієї глави. Підписання заяви про державну реєстрацію народження батьками, які не перебувають у шлюбі, є їх спільною заявою про визнання батьківства. Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793 (далі - Правила внесення змін) з урахуванням особливостей, передбачених цим пунктом. Підпунктом 2.13.1 п. 2.13, пп. 2.16.7 п. 2.16 розд. ІІ "Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання" № 96/5 від 12.01.2011р. встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126, 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч.ч. 1, 2 ст. 136 СК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 13 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 789-XII). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 19.03.2019р. ЄСПЛ ухвалив рішення у справі "М. Т. проти України" ("M.T. v. Ukraine", заява № 950/17), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі "Каутзор проти Німеччини" ("Kautzor v. Germany", заява № 23338/09), та від У постанові Верховного Суду від 25.08.2020р. у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Водночас, у постанові ВС у справі № 336/1357/16-ц від 07.07.2021р. за результатами перегляду цивільної справи у якій позивачка просила суд встановити факт, що батьком дитини [PERSON] є [PERSON] та зобов`язати відділ РАЦС виключити відомості з актового запису про народження дитини про батька дитини - [PERSON] та замінити його новим - [PERSON], зробив наступні висновки. Відповідно до положень статті 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. При цьому у СК України не урегульовано вирішення питання щодо вказаної вимоги матері у разі смерті особи, яка повинна подати заяву про своє батьківство. Згідно із пунктами 14, 15, 16 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, можуть подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства до народження дитини. Заявляючи позов, [PERSON] стверджувала, що [PERSON] заяву про своє батьківство відносно [PERSON] не подавав, оскільки загинув, однак за життя своєю поведінкою визнавав своє батьківство щодо дитини. Так, позивач вказала, що [PERSON] вважаючи дитину своєю дочкою, відвідував разом із [PERSON] як матір`ю дитини жіночу консультацію КУ "Міська лікарня" м. Запоріжжя, допомагав у постановленні на облік та заповненні відповідних медичних документів, у яких він був записаний батьком майбутньої дитини. Відповідно до положень статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно із пунктом 4 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є юридичні факти. До конклюдентної дії у цивільному праві належать дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування. Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що поведінка [PERSON] за життя свідчить про визнання ним батьківства відносно дитини [PERSON] та намір подати заяву про визнання батьківства щодо неї, який він не зміг реалізувати у зв`язку із загибеллю. За таких обставин, враховуючи те, що концепція статті 138 СК України спрямована на можливість жінки, яка народила дитину у шлюбі, оспорити батьківство свого чоловіка шляхом пред`явлення позову про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини, Верховний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій в частині виключення запису про [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] і внесення відомостей про [PERSON] як про її батька. Верховний Суд враховує право [PERSON] знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), робить висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини, що і було зроблено судами попередніх інстанцій. На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає доведеним, що поведінка [PERSON] за життя свідчила про визнання ним батьківства відносно дитини та намір подати заяву про визнання батьківства щодо неї, який він не зміг реалізувати у зв`язку із загибеллю, а тому з врахуванням визнання позову відповідачем, третьою особою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що вказане суперечить інтересам малолітньої дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968 грн. 96 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved