Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся 24.04.2024 до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 08.03.2024 було укладено договір позики грошових коштів у сумі 205\~000 грн, та Відповідачем отримано визначену суму грошових коштів, що підтверджується розпискою від 08.03.2024. Відповідно до умов зазначеного договору позики Відповідач зобов`язалася повертати отримані в борг грошові кошти частинами, та щодо кожної такої виплати було встановлено розмір і відповідний термін оплати. 18.06.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Смітюх В.В. подав до суду заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. Станом на момент звернення до суду, Відповідачем не здійснено жодного погашення боргу та прострочено повернення грошових коштів, на підставі цього просив стягнути на його користь суму простроченого основного боргу у розмірі 205\~000 грн., суму визначених законом процентів за договором позики у розмірі 4417,32 грн., 3% річних у розмірі 1759,06 грн., та судовий збір. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2024 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2024 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Смітюх В.В. про проведення судового засідання в режимі відео конференції. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Смітюх В.В. не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між [PERSON] та [PERSON] 08 березня 2024 року було укладено договір позики грошових коштів у сумі 205000 (двісті п`ять тисяч) гривень 00 копійок та Відповідачем отримано визначену суму грошових коштів, що підтверджується розпискою від 08.03.2024 року. Відповідно до умов зазначеного договору позики Відповідач зобов`язалася повертати отримані в борг грошові кошти частинами, та щодо кожної такої виплати було встановлено розмір і відповідний термін оплати, а саме: 1. повернення першої частини в сумі 41000 (сорок одна тисяча) гривень 00 копійок в термін до 31 березня 2024 року; 2. повернення другої частини в сумі 41000 (сорок одна тисяча) гривень 00 копійок в термін до 14 квітня 2024 року; 3. повернення третьої частини в сумі 41000 (сорок одна тисяча) гривень 00 копійок в термін до 30 квітня 2024 року; 4. повернення четвертої частини в сумі 41000 (сорок одна тисяча) гривень 00 копійок в термін до 15 травня 2024 року; 5. повернення п`ятої частини в сумі 41000 (сорок одна тисяча) гривень 00 копійок в термін до 31 травня 2024 року. 18.06.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Смітюх В.В. подав до суду заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. Станом на момент звернення Позивача до суду Відповідачем не здійснено жодного погашення боргу та прострочено повернення грошових коштів, Відповідачем не сплачуються відсотки, що визначені законом. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 11 ЦКУ: Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦКУ\~вказує, що: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 526,527,530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Частина 1\~ст. 1046 ЦК України:\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2\~ст. 1047 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на дату складання позовної заяви не погашена. Статтею 1047 ЦКУ\~визначені вимоги до форми договору позики, а саме договір позики укладається у письмовій\~формі,якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який\~посвідчує\~передання\~йому\~позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ч.1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно вимог\~ст. 1050 ЦКУ: Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання згідно вимог\~ст. 625 ЦКУ: Боржник не звільняється\~від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15,\~розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі №544/174/17 (провадження №61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545\~ЦК України і вказано, що\~"у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.\~І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.\~У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання "наявність боргового документа у боржника" варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528\~ЦК виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на "знаходження" в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545\~ЦК регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК\~не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку". З цього вбачається, що належними та допустимими доказами в цієї категорії справ є письмові докази\~розписка про отримання грошових коштів в борг та розписка кредитора про одержання виконання. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність у кредитора\~позивача по справі оригіналу відповідної розписки є достатнім доказом отримання відповідачем грошових коштів в борг, та їх неповернення у визначений строк. Так, виходячи з вищенаведеного та наявних у справі доказів, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики коштів. Таким чином, встановивши характер правовідносин між сторонами, суд вважає встановленим той факт, що позичальник не виконала належним чином взяті на себе за договором позики від 08.03.2024 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинна сплатити за договором позики борг у розмірі 205 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже враховуючи, що інше не встановлено договором або законом, відповідач має сплатити позивачеві проценти від суми позики. Такі проценти мають нараховуватися протягом строку дії договору, а після його закінчення кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно з ст. 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні, що відповідає висновку, зазначеному у постанові Касаційного цивільного суду № 756/3128/16-ц від 09.08.2019 року . Тому позикодавець має право вимагати стягнення процентів за користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики, тобто за договором позики від 08.03.2024 року з 08.03.2024 року до 31.05.2024 року. Таким чином належить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 08.03.2024 року в розмірі 4417,32 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання за договором позики від 08.03.2024 року настав 31.05.2024 року, і воно не виконане у визначений строк, з 08.03.2024 року зобов`язання є простроченим, тому з цього часу у позивача виникло право на отримання боргу з урахуванням трьох процентів річних. За період 01.04.2024 по 14.06.2024 (строк здійснення 1 платежу до 31.03.2024 року сума прострочених платежів = 41000 грн.): 41000*3:100:365*75=252,74 грн.; за період 15.04.2024 по 14.06.2024 (строк здійснення 2 платежу до 14.04.2024 року, перший платіж також не погашено, сума прострочених платежів 82000 грн.): 82000*3:100:365*61=411,12 грн.; за період 01.05.2024 по 14.06.2024 (строк здійснення 3 платежу до 30.04.2024 року, перший та другий платіж також не погашено, сума прострочених платежів 123000 грн.): 123000*3:100:365*45=454,93 грн.; за період 16.05.2024 по 14.06.2024 (строк здійснення 4 платежу до 15.05.2024 року, перший, другий та третій платіж також не погашено, сума прострочених платежів 164000 грн.): 164000*3:100:365*30=404,38 грн.; за період 01.06.2024 по 14.06.2024 (строк здійснення 5 платежу до 31.05.2024 року, перший, другий, третій та четвертий платіж також не погашено, сума прострочених платежів 205000 грн.): 205000*3:100:365*14=235,89 грн. Всього 3% річних за користування грошовими коштами Позивача за період з 01.04.2024 по 14.06.2024: 252,74+411,12+454,93+404,38+235,89=1759,06 грн. Отже в загальній сумі за договором позики від 08.03.2024 року з відповідача підлягає стягненню 211176,38 грн., які складаються з наступного: сума боргу - 205000 грн., процентиза договором позики \~4417,32 грн., 3% річних\~у розмірі 1759,06 грн. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення боргу за договором позики. Надана відповідачем заява про сплату грошових коштів за договором позики від 08.03.2024 року у розмірі 108400 грн, належними та допустити доказами не підтверджується, Відповідач не скористалася своїм правом надати пояснення або заперечення, також сума боргу Відповідачем не спростована. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру\~рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню повністю, оскільки між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики коштів, умови яких щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачем на час розгляду справи в суді не виконані, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. За правилами\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2111,76 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved