Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просить розірвати договір №10193 від 22.01.2024, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] сплачені грошові кошти за договором №10193 від 22.01.2024, укладеним між нею та відповідачем у сумі 12044 гривень на користь [PERSON] ; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 10000 гривень на користь [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.01.2024 у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , вона уклала договір індивідуального замовлення №10193 з майстром, котрий пропонував послуги і робив заміри ПВХ конструкцій від імені фізичної особи-підприємця [PERSON] . Згідно п.1.1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції, загальна площа виробу складає 1,918 м.кв., колір білий, профіль WDS, вартість виробів становить 12044 грн. (п.2.1). Цього ж дня особі, яка робила заміри і з яким вона уклала договір, нею надано завдаток в сумі 3000 грн., про що здійснено запис на договорі. В подальшому, 02.02.2024 нею сплачено 9044 грн., тобто усю суму замовлення. Дані кошти нею внесено готівкою за місцем знаходженням офісу за адресою: [ADDRESS] . Оскільки укладений договір не містив всіх істотних умов, вона хотіла з`ясувати питання щодо специфікації, яка б чітко визначала індивідуальні характеристики виробу, вона спочатку звернулася в офіс, однак, там було зачинено, а на усіх наданих їй телефонах зв`язок був відсутній. Враховуючи, що станом на 02.04.2024 жодної інформації від виконавця не поступало, замовлені і оплачені конструкції ПВХ не були встановлені, нею через засоби Укрпошти на адресу відповідача скеровано лист із заявою про відмову від надання послуг, про розірвання договору та повернення внесеної оплати в сумі 12044 грн. Однак жодної відповіді від відповідача вона не отримала, остання до виконання умов договору не приступила, грошові кошти не повернула. Відповідно п.3.2 Договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби у продовж 41-го робочого дня, якщо вироби мають нестандарту комплектацію (ламінація, прямі кути, шпроси, тонування, арочний вигін іт.п.)» - термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 70-ти робочих днів. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 12.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, 25.10.2024 подала заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, відзив на позовну заяву не подала, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. 22.01.2024 між [PERSON] (замовником) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено договір індивідуального замовлення №10193, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції; загальна площа виробу складає 1,918 кв.м (п.1.4), колір білий (п. 1.5), профіль WDS (п.1.7), загальна вартість виробів становить 12044 грн. (п.2.1), завдаток 3000 грн., 02.02.2024 оплачено 9044 грн. Відповідно п.3.2 Договору після виконання п.3.1. договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 41-го робочого дня, якщо вироби мають нестандарту комплектацію (ламінація, прямі кути, шпроси, тонування, арочний вигін і т.п.)» - термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 70-ти робочих днів. Згідно зі ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст. 626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Крім того, оскільки позивач є споживачем товару, який йому повинен був передати відповідач (виконавець за договором), шляхом виготовлення та встановлення металопластикових вікон, то на правовідносини позивачки із відповідачкою розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 17, 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Згідно зі ст.5, 6 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Такий документ повинен містити інформацію про:1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг);6) інші істотні умови договору;7) права та обов`язки сторін договору. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються, дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання, дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, гарантійні зобов`язання виробника (виконавця), правила та умови ефективного і безпечного використання продукції та найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач та будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Як вбачається з матеріалів справи укладений 22.01.2024 між сторонами договір індивідуального замовлення №10193, щодо виготовлення та передачі у власність позивачу ПВХ конструкції за адресою: [ADDRESS] , не містить всіх істотних умов договору, а саме: не містить інформації про найменування та місцезнаходження виконавця договору та не містить інформації про специфікацію замовлення, в якій має бути вказана кількість замовлених вікон, їх характеристики, розмір, вартість кожної одиниці та, зокрема, варіанти відкривання вікон, вид профільної системи, кількість камер та монтажна глибина, тип склопакету, підсилювачі, фурнітура, ламінація. 02.04.2024 позивач за допомогою засобів поштового зв`язку Укрпошта, скерувала відповідачу заяву від 02.04.2024, у якій відмовилась від надання послуг, просила розірвати Договір №10193 від 22.01.2024, а також повернути внесені нею12044 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України у разі\~односторонньої відмови\~від договору у повному обсязі або частково, якщо право\~на таку\~відмову встановлено договором або законом, договір є\~відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має\~право розірвати\~договір за\~умови повідомлення\~про це\~продавця (виконавця)\~протягом чотирнадцяти\~днів з\~дати одержання\~документа,\~який засвідчує\~факт здійснення\~правочину поза\~торговельними або\~офісними приміщеннями\~чи прийняття\~продукції або\~першої поставки\~такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Судом встановлено, що позивачу передбачені умовами договору ПВХ конструкції поставлені та встановлені не були. Як зазначалось вище, 02.04.2024 позивачем на адресу відповідача скеровано заяву від 02.04.2024, про розірвання Договору №10193 від 22.01.2024, а також проханням повернути внесені нею12044 грн. Таким чином, позивач, як споживач, в межах відведеного законом строку повідомила відповідача, як продавця про розірвання договору, тобто скористалась своїм правом на розірвання договору. Відтак, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що спірний договір вважається розірваним в силу закону, що узгоджується з правилами передбаченими ч.3 ст.651 ЦК України. А тому вимога позивача про розірвання договору №10193 від 22.01.2024, укладеного між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] задоволенню не підлягає. Згідно з ст. 653 ЦПК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Як вбачається зі змісту договору, на виконання вимог п. 2.2 такого, позивач сплатила відповідачу завдаток у розмірі 3000 грн., а в подальшому 02.02.2024 решту суми вартості замовлення 9044 грн., тобто оплатила повну вартість. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Враховуючи наведене, оскільки із заявою про припинення зобов`язання, шляхом розірвання договору індивідуальний номер замовлення №10193 від 22.01.2024 позивач звернулася в межах відведеного законом строку, тобто протягом чотирнадцяти днів з дати прийняття продукції або першої поставки такої продукції, суд приходить до висновку, що вимога позивача про повернення сплачених грошових коштів у розмірі 12044 грн. підлягає до задоволення. Окрім того, в позові позивач також просить задовольнити її позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п.19 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial