Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Дмитренка Ігоря Миколайовича, звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про зняття заборони на відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Маючи намір продати вказаний будинок позивачка звернулася до нотаріуса, але їй було повідомлено, що на будинок накладено заборону відчуження, на підставі повідомлення б/н Ощадбанк від 28.03.1991 року, будь-яких документів щодо накладання вказаної заборони у нотаріальній конторі не збереглося. Тому, посилаючись на викладене, відсутність боргових зобов`язань у позивача перед АТ «Ощадбанк» та наявність перешкоди у розпорядженні власним будинком, [PERSON] просила суд про зняття такої заборони відчуження з нерухомого майна, із покладанням на неї судових витрат по справі. В свою чергу представником АТ «Ощадбанк» надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, посилаючись при цьому на те, що Банк не повинен бути відповідачем у даній справі, оскільки на момент подання відзиву позивачка не є боржником АТ «Ощадбанк», договори між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , а також рахунки на її ім`я для обслуговування кредитних договорів відсутні, жодних правовідносин між Банком та позивачем немає. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позовну заяву просив про здійснення розгляду справи без його участі. Представник третьої особи Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій просив про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, відзиву на позовну заяву і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23.05.2005 року по справі № 2-339, являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до витягу № 15093248 від 03.07.2007 року, виданого районним комунальним підприємством «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відносно нього встановлено обтяження заборона на підставі «повідомлення б/н, 28.03.1991, Ощадбанк», зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Новоодеська державна нотаріальна контора 23.06.2006 року за реєстраційним номером 3373132. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1, 2, 4, 10 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час встановлення обтяження), державний нотаріус чи посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладають заборону їх відчуження, зокрема, за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку. Відносини, що виникають у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Відповідно до ч. 2 Закону, обтяження це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Частиною 4 ст. 3 Закону передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 3\~Закону\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав,\~не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього\~Закону\~та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію\~набуття речових прав,\~обтяжень речових прав,\~відповідні\~права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Аналіз вищевикладених положень чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що належним способом захисту порушених прав у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього\~Закону\~та анулювання; 2) визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав. З урахуванням встановлених судом обставин та наведених вище висновків, суд приходить до висновку, що застосування такого способу захисту як скасування державної реєстрації обтяження речового права буде ефективним в аспекті відновлення порушень прав позивача та забезпечить належний захист її прав шляхом створення можливості для розпорядження нерухомим майном. Статтею 10 Закону встановлено, що державними реєстраторами, в тому числі, є нотаріуси. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частинами 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Крім того постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 висловлено правовий висновок, згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Також у постанові № 335/12353/17 від 15.05.2019 року Верховним Судом визначено склад учасників у справах про зняття обтяжень у вигляді арешту, з майна. Визначено, що відповідачами в справі є зокрема, особа в інтересах якої накладено арешт на майно. Вказаними висновками Верховного Суду спростовуються твердження відповідача, про те, що він не є належним відповідачем у справі, так-як саме обтяження заборона накладено на підставі «повідомлення б/н, 28.03.1991, Ощадбанк». Таким чином, виходячи з викладеного та того, що наявність обтяження заборони відчуження нерухомого майна, яке належить [PERSON] , позбавляє її право розпорядитися таким майном на власний розсуд; відсутності у позивача будь-яких боргових зобов`язань перед відповідачем; відсутності будь-яких інших підстав для подальшого існування вказаної заборони відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved