Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Клименка М.С. звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті його сина, громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва. В обгрунтування заяви зазначає, що 03.11.2021 відповідно до наказу № 273 командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) військовослужбовця [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначено на посаду стрільця-санітара І відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти батальйону морської піхоти. 31.12.2021 відповідно до наказу № 273 командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) військовослужбовця [PERSON] призначено на посаду старшого стрільця відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти. З 05.12.2022 на підставі розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 27.11.2021 № 39/304/79/30т старший матроса [PERSON] відряджений до ОТУ «Схід» з метою участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, для виконання службових (бойових) завдань. 17.03.2022 о 15 год 45 хв. старший матрос [PERSON] перебуваючи у м. Маріуполь Донецької області та безпосередньо здійснюючи заходи кругової оборони міста, загинув внаслідок отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником. Свідками загиблі був складений Акт про настання смерті № 64/БТГр/32 від 04.04.2022. На даний час остаточне місцезнаходження тіла [PERSON] невідомо і ймовірно знаходиться на тимчасово окупованій території у місті Маріуполі, що унеможливлює його евакуацію на підконтрольну територію України. Таким чином, вказані обставини і стали причиною звернення до суду із відповідною заявою для встановлення факту смерті особи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. 29.10.2024 від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі. В судовому засіданні представник заявника обґрунтовував підстави викладені в заяві, просив суд заявлені вимоги задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію, викладену в письмових поясненнях. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2021 відповідно до наказу № 273 командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) військовослужбовця [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначено на посаду стрільця-санітара І відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти батальйону морської піхоти. 31.12.2021 відповідно до наказу № 273 командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) військовослужбовця [PERSON] призначено на посаду старшого стрільця відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти. З 05.12.2022 на підставі розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 27.11.2021 № 39/304/79/30т старший матроса [PERSON] відряджений до ОТУ «Схід» з метою участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, для виконання службових (бойових) завдань. 17.03.2022 о 15 год 45 хв. старший матрос [PERSON] перебуваючи у м. Маріуполь Донецької області, та безпосередньо здійснюючи заходи кругової оборони міста, ймовірно загинув внаслідок отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником. Свідками загиблі був складений Акт про настання смерті № 64/БТГр/32 від 04.04.2022. На даний час остаточне місцезнаходження тіла [PERSON] невідомо і ймовірно знаходиться на тимчасово окупованій території у місті Маріуполі, що унеможливлює його евакуацію на підконтрольну територію України. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Більше того, у постановах від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22 та від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що підставою для встановлення факту смерті (зокрема, й на підставі ст. 317 ЦПК України, як у даній справі) є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва / довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. У той же час, у постановах від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Аналіз змісту заяви [PERSON] свідчить про те, що заявник фактично просить встановити факт смерті свого сина [PERSON] (військовослужбовця), яка настала [INFO] о 15 год 45 хв. внаслідок отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником. Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилався на те, що [PERSON] загинув під час бойових дій, що підтверджується актом про настання смерті № 64/БТГр/32 від 04.04.2022. Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявник посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявник надав суду лише копію акта про настання смерті від 04.04.2022, в якому зазначено, що [PERSON] загинув внаслідок отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником. Крім того, заявник надав суду копію сповіщення про смерть (загибель) № 2211 на старшого матроса [PERSON] від [INFO], в якій вказано про те, що [PERSON] загинув [INFO] . Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , [INFO] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. З огляду на це підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті його сина [PERSON] (військовослужбовця) у певний час - 17.03.2022 під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть [PERSON] від [INFO], заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] від [INFO] померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги неможливість встановлення даного юридичного факту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed