Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором №1797647 від 21 березня 2020 року у розмірі 24700 гривень. У порядку розподілу судових витрат просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2422,4 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Позов мотивує тим, що 21 березня 2020 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту №1797647. Відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №1797647 від 21 березня 2020 року, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті. Таким чином відповідач уклала договір про споживчий кредит №1797647 від 21 березня 2020 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000 гривень. Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 9 жовтня 2020 року відповідно до умов договору факторингу №03/10 ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а позивачем відповідно набуто права вимоги до відповідача. Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 24700 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000 гривень; заборгованість за відсотками становить 13500 гривень; заборгованість за комісійними винагородами становить 1200 гривень; заборгованість за пенею відсутня. У зв`язку з істотними порушенням відповідачем умов кредитного договору позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №1797647 від 21 березня 2020 року. Однак позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 6 червня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. У зв`язку з технічною неможливістю отримати витяг\~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру щодо\~відповідача в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України судом у відповідності до вимог ч.\~6\~ст.\~187\~ЦПК України 6 червня 2024 року було скеровано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. 7 червня 2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, згідно з яким у задоволені позовних вимог просить відмовити повністю, а провадження в справі - закрити. Вказує, що матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору, а тому вимоги пред`явленого позову недоведені. Позивачем па підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, а тому вважає, що позивачем не доведено перерахування коштів саме на підставі укладеного договору та наявності заборгованості по такому. Крім того, вважає, що доказом наявності заборгованості по договору не може бути розрахунок заборгованості, оскільки він повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Крім того, звертає увагу, що наданий позивачем витяг з реєстру божників, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами, не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитними договорами. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаних договорів факторингу з якого вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором позивачем суду надано не було. Тому вважає, що позивач у встановленому законом порядку не довів факту перерахування кредитних коштів за договорами, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні. Надані позивачем кредитні договори, договори переуступки права вимоги, реєстри боржників, акти приймання-передачі реєстрів боржників, розрахунки заборгованості вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісних кредиторів до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Окрім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останніх. 26 червня 2026 року судом отримано відповідь на вказаний вище запит щодо зареєстрованого місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 28 червня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача керівника ТОВ «Діджи Фінанс» Романенка М.Е., який діє в порядку самопредставництва юридичної особи на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про розгляд справи без участі представника позивача. 5 липня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 8 травня 2024 року, згідно з якою просить прийняти таку та витребувати у АТ КБ «Приватбанк» виписку про рух коштів по картці на підставі платіжного доручення №16913896 від 21 березня 2020 року на підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] за період 21 березня 2020 року 31 березня 2020 року; витребувати у ТОВ «Мілоан» нижчеперелічені докази: хронологія вчинення дій щодо укладення КД у формі електронного правочину; лог застосування коду підписання договору; скрін смс для підпису договору; скрін оферта - акцепт. При цьому просить задовольнити у повному обсязі позовні вимоги позивача, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Крім того вказує, що як доказ перерахування кредитних коштів відповідачу позивач надав копію платіжного доручення №16913896 від 21 березня 2020 року, що є первинним банківським документом і підтверджує надання кредитних коштів позивачем й отримання таких відповідачем на зазначену ним платіжну картку, номер якої вказано у платіжному дорученні. Такі умови перерахування коштів було погоджено сторонами при укладенні кредитного договору. Звертає увагу, що договір факторингу №03/10 від 9 жовтня 2020 року не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована. Додаток №1 до договору факторингу (реєстр прав вимоги) містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем було долучено саме витяг з додатку до договору факторингу (реєстр прав вимоги), який був підписаний сторонами, з однієї директором ТОВ «Мілоан», з іншої сторони - директором ТОВ «Діджи Фінанс», що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України. Зазначає, що зміна суб`єктного складу внаслідок укладення договору факторингу не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права. Поряд з цим, відповідно до п. 5.1.3 договору факторингу ТОВ «Мілоан» зобов`язаний перераховувати на банківський рахунок ТОВ «Діджи Фінанс» вказаний в п. 3.1.2.1 цього договору, будь-які грошові кошти отримані на виконання ними своїх зобов`язань за кредитними договорами, право вимоги за якими відступлено ТОВ «Діджи Фінанс», після передачі права вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс», не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Мілоан». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Оскільки відповідач 21 березня 2020 року отримала кредит в сумі 10000 гривень не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 1.5.2 кредитного договору нарахувало проценти за користування кредитом в розмірі 4500 гривень у період з 22 березня 2020 року по 20 квітня 2020 року та відповідно до п. 1.6 кредитного договору нарахувало проценти за користування кредитом в розмірі 9000 гривень у період з 21 квітня 2020 року 19 червня 2020 року за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, а отже за період з 22 березня 2020 року по 19 червня 2020 року первісним кредитором ТОВ «Мілоан» було нараховано заборгованість за відсотками на зальну суму 13500 гривень. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; витребувано у АТ КБ «Приватбанк» виписку про рух коштів по картці на підставі платіжного доручення №16913896 від 21 березня 2020 року на підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] за період 21 березня 2020 року 31 березня 2020 року; витребувано у ТОВ «Мілоан» нижчеперелічені докази: хронологія вчинення дій щодо укладення КД у формі електронного правочину; лог застосування коду підписання договору; скрін смс для підпису договору; скрін оферта - акцепт. 20 вересня 2024 року та 24 вересня 2024 року на виконання вказаної вище ухвали АТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Мілоан» надано витребувані докази. Представник позивача в судове засідання 6 листопада 2024 року не з`явився, у позові представник позивача [PERSON] , в поданому та описаному вище клопотанні, та у відповіді на відзив представник позивача [PERSON] просили розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання 6 листопада 2024 року також не з`явився, 4 листопада 2024 року на адресу суду надійшло його клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача. Також в жодне з судових засідань не з`явився представник третьої особи, хоча належним чином повідомлявся про час і місце їх проведення, про причини неявки не повідомив, пояснення по суті спору не надав. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та представника третьої особи, ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 21 березня 2020 року в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua/) відповідачем було подано заявку на отримання кредиту №1797647. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №1797647 від 21 березня 2020 року. Отже, відповідач уклав договір про споживчий кредит №1797647 від 21 березня 2020 року року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення №16913896 від 21 березня 2020 року відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000 гривень. Кредитний договір укладено строком на 30 днів зі сплатою 1,5 відсотків за кожен день користування кредитом (п. 1.6, 2.2.3 кредитного договору) і сплати одноразової комісії в розмірі 12% (п. 1.5.1 кредитного договору). Факт отримання відповідачем коштів підтверджується випискою по рахунку [PERSON] від 16 вересня 2024 року за період 21 березня 2020 року 31 березня 2020 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 13 вересня 2024 року. 9 жовтня 2020 року на підставі договору факторингу №03/10 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1797647 від 21 березня 2020 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, ТОВ «Діджі Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст.ст.\~526,\~615 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 1049 ЦК України\~передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За правилами ст.ст. 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно\~з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачені договором кредиту заборгованості не погашені. Згідно\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача, що стверджується копіями описаних вище договорів. Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №03/10 від 9 жовтня 2020 року, який підписано представниками сторін, позивач набув грошової вимоги до відповідача у сумі 24700 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000 гривень; заборгованість за відсотками становить 13500 гривень; заборгованість за комісійними винагородами становить 1200 гривень. Відповідач вказує, що не отримувала повідомлення про заміну первісного кредитора, однак і не надає доказів виконання взятих на себе зобов`язань перед ним. У постанові від 14 липня 2021 №554/8549/15-ц Верховного Суду: «…колегія суддів звертає увагу заявника, що за змістом статей 516, 517 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічні роз`яснення зазначено у правових позиціях, викладених Верховним Судом України у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2765цс15…». Відтак навіть якщо відповідач не отримувала повідомлення про заміну первісного кредитора, вона не звільняється від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, доказів про виконання яких нею не надано. Щодо заперечень відповідача з приводу оплати позивачем ТОВ «Мілоан» грошових коштів за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останньої, то матеріали справи містять платіжні інструкції (а.с. 70-80) в підтвердження перерахування коштів у відповідності до договору факторингу №03/10 від 9 жовтня 2020 року. Відповідач допустила порушення строків повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим з останньої слід стягнути в користь позивача\~заборгованості за кредитним договором №1797647 від 21 березня 2020 року в розмірі 24700 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000 гривень; заборгованість за відсотками становить 13500 гривень; заборгованість за комісійними винагородами становить 1200 гривень. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Окрім цього, між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. 1 квітня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги №42649746, складено детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги) адвокатом, на підставі яких за надання правової допомоги, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій), щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», складання позовної заяви формування додатків до позовної заяви адвокатом витрачено 5,5 год вартістю 6000 гривень. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень, а також судовий збір в розмірі 2422,4 гривень.

Outcome: approved