Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 59\~170,00 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.04.2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансових послуг № 2109427021088, згідно якого їй було надано кредит в сумі 5900 грн. 00 коп. строком на 16 днів зі сплатою процентів. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання фінансових послуг № 2109427021088 від 04.04.2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-03/2023, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання фінансових послуг № 2109427021088 від 04.04.2021 року перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит у строки, передбачені договором позики, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2109427021088 від 04.04.2021 року в сумі 59 170,00 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача у позовній заяві вказав, що розгляд справи просить проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Судової влади, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, 04.04.2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансових послуг № 2109427021088, згідно якого їй було надано кредит в сумі 5900 грн. 00 коп. строком на 16 днів зі сплатою процентів. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання фінансових послуг № 2109427021088 від 04.04.2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-03/2023, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання фінансових послуг № 2109427021088 від 04.04.2021 року перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Відповідач не виконує свої обов`язки належним чином і станом на 30.01.2021 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом, отриманим в ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» становить 103933,22 грн., з яких: 5900 грн. 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 98033,22 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Проте, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 59170,00 грн., з яких: 5900 грн. 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 53270,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами, мотивуючи це застосуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до копії кредитного договору №2109427021088 від 04.04.2021 р. встановлено, що [PERSON] надано кредит у розмірі 5900,00 грн., строком на 16 днів. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 0814/6450/2012, провадження № 61-18489св21: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Кредитний договір укладений 04.04.2021 строком на 16 днів, тобто до 20.04.2021р. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Із розрахунку заборгованості видно, що станом на дату закінчення строку кредитування заборгованість по процентам за користування кредитом становить 1888,00 гривень, а тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню, складає 7788,00 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5900,00 грн.; заборгованість за відсотками 1888,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 59170,00 грн, однак позов підлягає задоволенню на суму 7788,00 грн, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню з позивача, складає (7788 х 3 028): 59170 = 398,48 грн. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 17 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи містяться копія договору про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2024 № 01-07/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», а також заявка № 257 від 30.07.2024 про надання юридичної допомоги, відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг, а саме: надання усної консультації в розмірі 4000,00 грн., підготовка пропозицій 1000грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду в розмірі 12 000 грн. На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано акт про надання юридичної допомоги, відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання послуг на суму 17 000грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial