Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

Представник позивачів у травні 2024 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, та стягнення страхового відшкодування. Після останього збільшення позовних вимог 01.10.2024 просила: 1) стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20100 грн; 2) стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 4576,81 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 494,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 1174,52 грн, а всього 6245,77 грн; 3) стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20100 грн; 2) стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 4133,13 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 449,78 грн, інфляційні втрати в розмірі 1053,22 грн, а всього 5636,13 грн. Просила стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів 6500 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21.10.2023 близько 06 год 30 хв [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ford C-Max» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по вул. Надвірнянська в с. Черніїв Івано-Франківської МТГ, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. За фактом ДТП 21.10.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023090000000612 за ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пункт 27.4 закону передбачає відшкодування витрат на поховання. 16.11.2023 позивачі надіслали на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 95534 грн, а саме: для сина загиблої [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 40200 грн та витрати на поховання в сумі 15134 грн, для дочки загиблої [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 40200 грн, до якої були долучені всі необхідні документи. 06.12.2023 страхова компанія повідомила, що строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати набрання рішенням у кримінальній справі/провадженні законної сили та повідомлення про цей факт страховика. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Івонюка В. М. від 29.02.2024 кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 07.03.2024 представник позивачів надіслав на адресу відповідача копію постанови про закриття кримінального провадження. 21.03.2024 відповідач повідомив, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, прийнято рішення щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди на 50 %. 22.03.2024 відповідач перерахував на рахунки позивачів страхове відшкодування, а саме: для [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20100 грн та витрати на поховання в сумі 15134 грн, для [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20100 грн. Позивачі вважають рішення відповідача про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди безпідставним і незаконним, таким, що суперечить вимогам п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є нормою спеціального закону та підлягає до застосування. Загальне правило ч. 2 ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, яка виникла внаслідок грубої необережності потерпілого, що застосовується лише тоді, коли інше не встановлено законом, у даному випадку не підлягає до застосування. Тому страховик неправомірно виплатив позивачам лише 50 % належного їм страхового відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідач виплатив неповне страхове відшкодування з порушенням передбаченого ст. 36 Закону строку в 90 днів, тому має сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати згідно п. 36.5 ст. 36 Закону, а також три проценти річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 15.02.2024 (91-ий день з подання заяви про виплату страхового відшкодування) до 08.10.2024. У поданому до суду відзиві від 03.06.2024 представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість. Після отримання 16.11.2023 заяви позивачів [PERSON] та [PERSON] про виплату страхового відшкодування ПРАТ «СК «Універсальна» прийняло рішення про призупинення виплати страхового відшкодування до закінчення кримінального провадження. 19.03.2024 страховик отримав постанову про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення. З огляду на те, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої [PERSON] , страховик на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України прийняв рішення про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 %, виплативши позивачам по 20100 грн кожному, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час ДТП (6700 х 12 = 80400 х 50 % = 40200). Таким чином, відповідач правомірно зменшив розмір страхового відшкодування моральної шкоди та виконав свій обов`язок перед позивачами. Оскільки відповідач правомірно в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону призупинив виплату страхового відшкодування до закінчення кримінального провадження, відсутня його вина у простроченні виплати страхового відшкодування, тому вимога про стягнення пені є необґрунтованою. Так само необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг є вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Представник позивача - адвокат Гудз Р. А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача у поданій суду заяві просила провести судовий розгляд справи без участі сторони відповідача, при ухваленні рішення просив врахувати викладені у відзиві заперечення та відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 13.05.2024 суддя відкрила провадження в справі та призначила судове засідання в рамках її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 22.07.2024 суд витребував із СУ ГУНП в Івано-Франківській області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12023090000000612 від 21.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, матеріали кримінального провадження № 12023090000000612, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що 21.10.2023 близько 06 год 30 хв у темну пору доби [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ford C-Max» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по вул. Надвірнянська в с. Черніїв Івано-Франківського району Івано-Франківської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла на місці пригоди, що підтверджується свідоцтвом про смерть, засвідчена копія якого міститься на а.с.19. За фактом цієї ДТП 21.10.2023 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023090000000612 за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою від 29.02.2024 старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Івонюк В. М. закрив вказане кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (оригінал постанови міститься на а.к.п.126-129, а засвідчена копія підшита на а.с.28-31). У ході досудового розслідування встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим не могла реально оцінювати дорожню обстановку, проявила неуважність, у темну пору доби не виділила себе для своєчасного її виявлення іншими учасниками дорожнього руху, вийшла на проїзну частину дороги із-за задньої частини зустрічного автомобіля, який обмежував видимість водію [PERSON] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, та перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу. При цьому [PERSON] порушила вимоги п. 4.7, 4.14 а ПДР України. У діях водія автомобіля «Ford C-Max» [PERSON] не вбачається порушень ПДР, які б прямо перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, оскільки останній керував автомобілем у тверезому стані, рухався автомобілем по своїй правій смузі з увімкненим світлом фар без перевищення допустимої швидкості руху та був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода з моменту настання небезпеки для руху, а відтак у його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Ford C-Max» реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідачем ПРАТ «СК «Універсальна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№ ЕР-216696693 від 07.09.2023 (а.с.20). 16.11.2023 представник заявників [PERSON] , [PERSON] надіслав на адресу відповідача заяву про виплату в порядку п. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхового відшкодування у загальному розмірі 95534 грн, а саме: для сина загиблої [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 40200 грн та витрати на поховання в сумі 15134 грн, для дочки загиблої [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 40200 грн, долучивши до заяви всі необхідні документи (а.с.9-22). 06.12.2023 страхова компанія повідомила представника заявників про те, що строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати набрання рішенням у кримінальній справі/провадженні законної сили та повідомлення про цей факт страховика (а.с.23). 07.03.2024 представник заявників надіслав на адресу відповідача копію постанови про закриття кримінального провадження від 29.02.2024 (а.с.27-31). 21.03.2024 відповідач повідомив, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої [PERSON] , страховик прийняв рішення щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди на 50 % (а.с.32). На підставі страхових актів (а.с.86-89) відповідач 22.03.2024 перерахував на рахунки позивачів страхове відшкодування, а саме: для [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20100 грн та витрати на поховання в сумі 15134 грн, для [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20100 грн. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватися судом згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 445/370/19. Суд уважає обґрунтованим покликання представника позивача на безпідставність та незаконність рішення відповідача про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди на 50 % на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України незважаючи на те, що у випадку цієї ДТП наявні підстави для твердження про грубу необережність потерпілої [PERSON] . Згідно висновку судово-медичної експертизи (а.к.п.69-71) при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації відповідно кров - 2,26 проміле, сеча - 2,23 проміле, що свідчить про те, що потерпіла на момент настання смерті перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а вказана концентрація алкоголю в крові при житті могла відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня. Переважання концентрації алкоголю в крові свідчить про те, що смерть настала у фазі всмоктування алкоголю в організм. Тобто суд установив, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілої, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим не могла реально оцінювати дорожню обстановку, проявила неуважність, у темну пору доби не виділила себе для своєчасного її виявлення іншими учасниками дорожнього руху, вийшла на проїзну частину дороги із-за задньої частини зустрічного автомобіля, який обмежував видимість водію [PERSON] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, та перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу. Частина 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд зазначає, що норма спеціального закону, зокрема, п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страховик здійснює відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Указана норма спеціального закону передбачає обов`язок страховика з відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в передбаченому розмірі 12 мінімальних заробітних плат щодо одного померлого. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. З урахуванням викладеного суд установив, що відповідач неправомірнозменшив на 50 % розмір страхового відшкодування моральної шкоди, яку виплатив позивачам, тому підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування моральної шкоди у 20100 грн на користь кожного з позивачів. У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Суд зазначає, що позивачі подали відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування 16.11.2023, а відповідач виплатив страхове відшкодування у зменшеному розмірі 22.03.2024, тобто з порушенням передбаченого законом строку в 90 днів. Згідно ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При цьому суд уважає необґрунтованим твердження відповідача щодо правомірності призупинення виплати страхового відшкодування до закінчення кримінального провадження в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону, згідно якого якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, та відсутності вини страховика у простроченні виплати страхового відшкодування. Згідно правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 № 208/4598/21, наявність чи відсутність у страховика обов'язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Тобто встановлення вини у рамках кримінального провадження не має значення для настання цивільно-правової відповідальності водія та виникнення обов'язку в страховика з виплати страхового відшкодування, що свідчить про неправомірність призупинення відповідачем виплати страхового відшкодування до закінчення кримінального провадження та наявність підстав для стягнення пені, а також стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд розраховує пеню для позивача [PERSON] таким чином: -з 15.02.2024 (91-ий день з подання заяви про виплату страхового відшкодування) до 14.03.2024 - 55334 х 30 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 16600,20 : 366 дн. = 45,356 х 29 дн. = 1315,32 грн; -з 15.03.2024 до 21.03.2024 - 55334 х 29 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 16046,86 : 366 = 43,844 х 7 = 306,91 грн; -з 22.03.2024 до 25.04.2024 - 20100 х 29 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 5829 : 366 = 15,926 х 35 = 557,41 грн; -з 26.04.2024 до 13.06.2024 - 20100 х 27 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 5427 : 366 = 14,828 х 49 = 726,57 грн; -з 14.06.2024 до 08.10.2024 - 20100 х 26 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 5226 : 366 = 14,279 х 117 = 1670,64 грн. Загальний розмір пені становить 4576,85 грн, до стягнення підлягає заявлена позивачем пеня у розмірі 4576,81 грн. Розрахунок трьох відсотків річних для позивача [PERSON] : -з 15.02.2024 до 21.03.2024 - 55334 х 3 % = 1660,02 : 366 = 4,536 х 36 = 163,30 грн; -з 22.03.2024 до 08.10.2024 - 20100 х 3 % = 603 : 366 = 1,647 х 201 = 331,05 грн, а всього 494,35 грн. Розрахунок інфляційних втрат для позивача [PERSON] : -з 15.02.2024 до 21.03.2024 - 55334 х 100,8 % = 55776,67 - 55334 = 442,67 грн; -з 22.03.2024 до 08.10.2024 - 20100 х 103,6 % = 20823,60 - 20100 = 723,60 грн, а всього 1166,27 грн. Суд розраховує пеню для позивачки [PERSON] таким чином: -з 15.02.2024 (91-ий день з подання заяви про виплату страхового відшкодування) до 14.03.2024 - 40200 х 30 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 12060 : 366 дн. = 32,951 х 29 дн. = 955,58 грн; -з 15.03.2024 до 21.03.2024 - 40200 х 29 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 11658 : 366 = 31,852 х 7 = 222,96 грн; -з 22.03.2024 до 25.04.2024 - 20100 х 29 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 5829 : 366 = 15,926 х 35 = 557,41 грн; -з 26.04.2024 до 13.06.2024 - 20100 х 27 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 5427 : 366 = 14,828 х 49 = 726,57 грн; -з 14.06.2024 до 08.10.2024 - 20100 х 26 % (подвійна облікова ставка НБУ) = 5226 : 366 = 14,279 х 117 = 1670,64 грн. Загальний розмір пені становить 4133,16 грн, до стягнення підлягає заявлена позивачкою пеня у розмірі 4133,13 грн. Розрахунок трьох відсотків річних для позивачки [PERSON] : -з 15.02.2024 до 21.03.2024 - 40200 х 3 % = 1206 : 366 = 3,295 х 36 = 118,62 грн; -з 22.03.2024 до 08.10.2024 - 20100 х 3 % = 603 : 366 = 1,647 х 201 = 331,05 грн, а всього 449,67 грн. Розрахунок інфляційних втрат для позивачки [PERSON] : -з 15.02.2024 до 21.03.2024 - 40200 х 100,8 % = 40521,60 - 40200 = 321,60 грн; -з 22.03.2024 до 08.10.2024 - 20100 х 103,6 % = 20823,60 - 20100 = 723,60 грн, а всього 1045,20 грн. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 2422,40 грн (по 1211,20 грн за кожного позивача). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд установив, що позивачі мають сплатити витрати на правничу допомогу після розгляду справи. Згідно наданих договорів про надання правничої допомоги від 05.03.2024 (а.с.33-38) сторони домовилися, що вартість послуг адвоката в суді першої інстанції становить 6500 грн для кожного з позивачів. Указана сума складається з 1000 грн - вивчення матеріалів справи, 3000 грн - підготовка та написання позовної заяви, 1500 грн - підготовка інших процесуальних документів, 1000 грн - участь у судових засіданнях. Європейський суд з прав людини висловив правову позицію, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яких доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення ЄСПЛ від 10 січня 2010 року у справі «Дубовик проти України», рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року у справі «Гуриненко проти України»). Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв'язку з розглядом. Суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якого ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З огляду на те, що в рамках цієї справи адвокат Гудз Р. А. підготувала та подала до суду одну позовну заяву, як і інші процесуальні документи, для обох позивачів, брала участь в одному судовому засіданні, де одночасно представляла інтереси обох позивачів, суд уважає реальними та обґрунтованими, такими, що відповідають критерію розумності їх розміру, витрати на правничу допомогу в розмірі 6500 грн та стягує з відповідача на користь кожного з позивачів по 3250 грн судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст. 23, 625, 992, 1167, 1168, 1187, 1193 ЦК України, ст. 2, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved