Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

21 жовтня 2024 року до Вишгородського районного суду Київської області від позивача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26000 грн та витрати на послуги експерта з оцінки майна у розмірі 2500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2024 року Вишгородським районним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 363/3133/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов задоволено в повному обсязі. Вказаним рішенням суду вирішено питання про стягнення з відповідача судового збору, однак не вирішено питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат на послуги експерта з оцінки майна. В судове засідання позивач не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі позивача. В судове засідання відповідач не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подала до суду заяву, у якій заперечила проти розміру витрат на правничу допомогу, вважає суму завищеною, неспівмірною зі складністю справи, враховуючи що вона визнала позовні вимоги, просила розгляд справи проводити за її відсутності та зменшити суму правничих витрат до 6000 грн з підстав викладених в заяві. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України,\~\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що рішенням суду від 15 жовтня 2024 року Вишгородським районним судом Київської області ухвалено рішення, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено. Судом не вирішувалось питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та витрати на послуги експерта. Із копії договору-доручення\~про надання\~правової допомоги №03062024-1 від 03 червня 2024 року, копії додаткового договору №1 від 04 червня 2024 року до договору-доручення\~про надання\~правової допомоги №03062024-1 від 03 червня 2024 року, копій рахунків-фактури №1, №2, копій квитанцій до прибуткових касових ордерів №05062024-1 та №26082024-1, встановлено, що позивачем сплачено грошові кошти за правничу допомогу у загальному розмірі 26000 грн, Із копій актів приймання-передачі наданих послуг №1, №2, детальних розрахунки про обсяги погодинної роботи адвоката,встановлено, що допомога полягала\~в:\~наданні первинної юридичної консультації вартістю\~ 2000 грн.; підготовці позовної заяви та матеріалів до неї з подальшим поданням до суду вартістю\~ 16000 грн; підготовці уточненої позовної заяви та матеріалів до неї з подальшим поданням до суду вартістю\~ 8000 грн. Загальна вартість 26000 грн. Із рахунку на оплату №14062024-1 за надання послуг з оцінки рухомого та нерухомого майна у розмірі 2500 грн на користь ФОП [PERSON] та платіжної інструкції №9FUF-R3YY-LKSY-7O8G від 14 червня 2024 року, встановлено, що позивач сплатив на користь ФОП [PERSON] 2500 грн за оцінку майна. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на правничу допомогу відносяться до витрат пов`язаних із розглядом справи. Встановлено, що питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року у справі\~не вирішувалось, тому у суду наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у справі. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial