Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

у травні 2024 року ТОВ «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що позивач є виконавцем комплексного обслуговування об`єктів та працює в галузі житлово-комунального господарства з надання послуг управління та додаткових послуг для населення. 3 квітня 2019 року протоколом зборів співвласників ОСББ «Дипломат Хол» №9/19.03 позивача визначено виконавцем послуг управління та житлово-комунальних послуг багатоквартирного будинку [ADDRESS] та укладено договір від 10 квітня 2019 року, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати співвласникам послуги управління вищевказаним багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати замовнику послуги з управління згідно з вимогами законодавства та умовами договору.Відповідно до пункту 10 договору, кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території з управління багатоквартирним будинком, встановлено розміри тарифу на послуги з управління будинку (договірна ціна послуги). Протоколом № 20/17.12 загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 2 січня 2021 року та відповідно до пункту 10 договору від 10 квітня 2019 року, додаткової угоди № 1 від 04 січня 2021 року до договору, кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території з управління багатоквартирним будинком, встановлено розміри тарифу на послуги з управління будинку. Так, з 4 січня 2021 року ціна послуги з управління будинку становить: квартири (житлові приміщення) - 11,71 грн/кв.м, машино-місце (паркомісце підземного паркінгу) - 11,71 грн/кв.м.. Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2021 та Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 у справі № 910/7780/21, які набрали законної сили, доведено правомірність та законність проведених зборів та результатів голосування співвласників від 03.04.2019 та 02.01.2021. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,80 кв.м., розташованої за вказаною адресою. Відповідач свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ від 08.12.2021 та від 20.02.2023 про стягнення з відповідача заборгованості. Відповідач рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку та умов договору не виконує належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг та послуг з управління будинком (квартира, підземний гараж) за період з 01.11.2023 по 30.04.2024 по квартирі [ADDRESS] , яка становить 5337,65 грн.. Крім того, в зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за надані послуги, позивачем на основну суму заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України, нараховано три відсотки річних в сумі 39,79 грн. та інфляційне збільшення в сумі 54,29 грн.. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь з ТОВ «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» зазначену вище заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 24 червня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 36-37). У судове засідання сторони не прибули, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що просить справу розглядати без виклику сторін. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації відповідача, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 42). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 6 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 42443871, вид економічної діяльності, в тому числі: код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (основний) (а.с. 14). 03.04.2019 протоколом № 9/19.03 зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням м. Київ вул. Жилянська, 59, « Дипломат Хол » ТОВ «Поряд.Ок. Управління нерухомістю» ( ідентифікаційний код юридичної особи: 42443871) визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку, в тому числі затверджено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 6-7). 10.04.2019 року між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Дипломат Хол» та ТОВ «Поряд.Ок. Управління нерухомістю» укладено договір, згідно з яким управитель зобов`язується надати співвласникам послугу з управління вищевказаним багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору, що підтверджується копією договору про надання послуг від 10.04.2019 (а.с. 8-10). Відповідно до п. 10 вказаного договору, ціна послуги з управління відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території міститься у додатку 5 до цього договору і становить: ціна послуги з управління за 1 м. кв. житлового приміщення складає 9,75 грн. та за 1 м. кв. паркінга - 9,87 грн.. У подальшому, протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] , ОСББ «Дипломат Хол» від 02.01.2021 № 20/17.12, затверджено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до якого визначено перелік та ціни послуг, надані виконавцем на умовах вищевказаного договору: ціна послуги за 1 м. кв. житлового приміщення складає 11,71 грн. та ціна послуги за 1 м. кв. паркінга - 11,71 грн. (а.с. 11-12). Вказана ціна послуг погоджена також в додатковій угоді № 1 до договору про надання послуг від 10 квітня 2019 року, укладеній 4 січня 2021 року між ОСББ «Дипломат Хол» та ТОВ «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» (а.с. 13). В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо нечинності або скасування вказаних вище рішень зборів в частині встановлення тарифів за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, комунальної послуги з постачання теплової енергії, послуги з постачання гарячої води та вивезення сміття, відтак у суду немає сумнівів, що станом на момент розгляду даної справи по суті вони є чинними. Крім того, суд наголошує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05 листопада 2021 року та постановою Північного апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 910/7780/21 встановлено правомірність та законність проведених загальних зборів та результатів голосування співвласників від 03 квітня 2019 року та 02 січня 2021 року, оформлених договорів щодо надання житлово-комунальних та послуг управління ТОВ «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» в багатоквартирному будинку [ADDRESS] . Рішення не оскаржені в касаційному порядку та є такими, що набрали законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101400876; https://reyestr.court.gov.ua/Review/107550241). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.02.2023 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 23). Відповідно до розрахунку, виконаного ТОВ «Поряд.Ок.Управління нерухомістю», заборгованість відповідача за період з 1 листопада 2023 року по 30 квітня 2024 року за житлово-комунальні послуги по квартирі складає 5337,65 грн. (а.с. 15). Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що власник житлового приміщення несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до пункту 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України изначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] зобов`язані виконувати умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинку від 10 квітня 2019 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача виплат, передбачених ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведене в сукупності свідчить, що оскільки відповідач допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач правомірно нарахував на суму заборгованості 3% річних та інфляційні втрати. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 39,79 грн та інфляційних втрат - 54,29 грн.. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 п.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім надано копії: договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 020524 від 2 травня 2024 року, укладеного між адвокатом Верхогляд М.Л. та ТОВ «Поряд.Ок.Управління та експлуатація нерухомості» (а.с. 25-26); акту № 04/06 від 11 червня 2024 року прийому - передачі послуг за договором № 020524 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 2 травня 2024 року (а.с. 29), відповідно до яких адвокат Верхогляд М.Л. надав ТОВ «Поряд.Ок.Управління та експлуатація нерухомості» правничу допомогу на загальну суму 10000 грн. та платіжної інструкції № 3308 від 11 червня 2024 року про сплату гонорару в розмірі 10000 грн. (а.с. 30), довіреності (а.с. 27) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 28). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у 10000 грн, з урахуванням загальної суми заборгованості відповідача у 5431,73 грн. є способом надмірного збагачення сторони, оскільки перевищують саму заборгованість. За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відшкодування гонорару у розмірі 10000 грн, який сплатив позивач на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору. При цьому, суд наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). За таких підстав, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн, як відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028 грн..

Outcome: approved