Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Національного камерного ансамблю «Київські солісти», далі - НКА «Київські солісти» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом НКА «Київські солісти» від 17.02.2017 року №05-к/тм [PERSON] призначено на посаду артиста вищої категорії в групу других скрипок НКА «Київські солісти» на умовах контракту. 17.02.2017 року між відповідачем та позивачем укладено Контракт №7 з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Відповідно до пункту 1 розділу VII Контракту, строк дії контракту з 17.02.2017 року по 17.02.2018 року. В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до контракту, якими змінювались умови праці та строк дії контракту. Позивач вказує, що відповідач повідомленням «Про закінчення контракту» від 24.01.2024 року №01-30/30/24 повідомив його про те, що дія контракту завершується 23.02.2024 року, та про те, що відповідач не має намірів продовжувати контракт (строковий трудовий договір) і бажає припинити його дію. Наказом відповідача від 23.02.2024 року №01-03/30/к/тр [PERSON] звільнено з посади артиста вищої категорії групи других скрипок з 23.02.2024 року, у зв`язку із закінченням Контракту від 17.02.2017 №7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач з вищевказаним наказом не згідний, вказує, що увільнення його з посади артиста вищої категорії групи других скрипок з 23.02.2024 року у зв`язку з закінченням Контракту від 17.02.2017 року №7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відбулося з грубим порушенням приписів статті 119 КЗпП України, яка гарантує особі, яка здійснює виконання державних/громадських обов`язків збереження місця роботи та середнього заробітку на час виконання таких обов`язків, оскільки він 12.10.2022 року уклав контракт добровольця територіальної оборони, який був чинний на момент звільнення. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримували позов у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову, з підстав викладених у відзиві, який надали суду 05.04.2024 року. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши сторін, судом встановлено наступне. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17.02.2017 року [PERSON] та НКА «Київські солісти» уклали строковий трудовий договір - Контракт №7 з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. За яким [PERSON] наказом НКА «Київські солісти» від 17.02.2017 року №05-к/тм призначено на посаду артиста вищої категорії в групу других скрипок НКА «Київські солісти». Підписанням контракту сторони узгодили строк його дії - з 17.02.2017 по 17.02.2018 (пункт 1 розділу VII Контракту). Відповідно до пункту 8 розділу VI Контракту, після настання дати закінчення строку дії цього Контракту цей Контракт вважається продовженим на строк, на який він був укладений, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до цієї дати письмово не проінформувала іншу сторону про своє бажання припинити дію цього контракту. 15.02.2018 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №1 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема, пункт 1 розділу VIІ Контракту викладений у наступній редакції: «строк дії контракту з 18.02.2018 по 18.02.2019». 18.01.2019 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №2 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема, пункт 1 розділу VIІ Контракту викладений у наступній редакції: «строк дії контракту з 19.02.2019 по 19.02.2022». 02.01.2020 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №3 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема, змінено пункт 2 розділу IІ Контракту та застосовано з 01.01.2020 року. 17.02.2020 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №4 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема, пункт 1 розділу VIІ Контракту викладений у наступній редакції: «строк дії контракту з 20.02.2020 по 20.02.2021». 23.09.2020 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №5 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема змінено пункт 2 розділу IІ Контракту та застосовано з 01.09.2020 року. 03.02.2021 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №6 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема, пункт 1 розділу VII Контракту викладений у наступній редакції: "строк дії контракту з 21.02.2021 по 21.02.2022». 29.11.2021 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №7 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема змінено пункт 2 розділу IІ Контракту та застосовано з 01.12.2021 року. 21.01.2022 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №8 до контракту №7 від 17.02.2017 року, якою, зокрема, пункт 1 розділу VII Контракту викладений у наступній редакції: «строк дії контракту з 22.02.2022 по 22.02.2023». 10.02.2023 року між НКА «Київські солісти» та [PERSON] укладена додаткова угода №9 до контракту №7 від 17.02.2017, якою, зокрема, пункт 1 розділу VII Контракту викладений у наступній редакції: «строк дії контракту з 23.02.2023 по 23.02.2024». Таким чином, судом встановлено, що між НКА «Київські солісти» та [PERSON] виникли і продовжувалися трудові відносини які мали строковий характер оскільки дія строкового трудового договору щороку продовжувалася на визначений термін. З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2022 року [PERSON] проінформував роботодавця про те, що ним 12.10.2022 укладений Контракт добровольця територіальної оборони, за яким він зарахований на добровільній основі до складу Добровольчого формування Пірнівської територіальної громади № 1, на підтвердження вказаного [PERSON] надав копію Контракту добровольця територіальної оборони від 22.10.2022 та копію Посвідчення добровольця територіальної оборони (серія [NUMBER] ). У 2023-2024 роках [PERSON] декілька разів відкликався у розташування [INFO] для виконання бойових завдань підрозділу. Про відкликання у розташування ДФТГ [PERSON] інформував роботодавця відповідними довідками. Наказом НКА «Київські солісти» від 08.06.2023 №90/к/тр [PERSON] був увільнений від роботи з 12.06.2023 по 30.06.2023 відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП Українита на підставі довідки від 08.06.2023 року. Наказом НКА «Київські солісти» від 30.06.2023 № 96/к/тр [PERSON] був увільнений від роботи з 03.07.2023 по 13.07.2023 відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП Українита на підставі довідки від 30.06.2023. Наказом НКА «Київські солісти» від 02.08.2023 № 116/к/тр [PERSON] був увільнений від роботи з 07.08.2023 по 31.08.2023 відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП Українита на підставі довідки від 02.08.2023. Наказом НКА «Київські солісти» від 27.09.2023 № 143/к/тр [PERSON] був увільнений від роботи з 07.10.2023 по 31.10.2023 відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП Українита на підставі довідки від 25.09.2023. Наказом НКА «Київські солісти» від 27.10.2023 № 156/к/тр [PERSON] був увільнений від роботи з 01.11.2023 по 30.11.2023 відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП Українита на підставі довідки від 24.10.2023. Судом встановлено, що на виконання умов п.8 розділу VI Контракту №7 від 17.02.2017 за 30 календарних днів до настання дати завершення контракту, а саме 24.01.2024 року листом №01-30/30/24 НКА «Київські солісти» проінформував [PERSON] про відсутність наміру продовжувати контракт (строковий трудовий договір) і бажання припинити його дію. 30.01.2024 року [PERSON] надав роботодавцю довідку від 24.01.2024 про те, що його з 01.02.2024 по 29.02.2024 відкликано у розташування Добровольчого формування територіальної оборони Пірнівської територіальної громади № 1 для виконання бойових завдань підрозділу. Цього ж дня НКА «Київські солісти» був виданий наказ від 30.01.2024 № 01-03/21/к/тр, яким відповідно до частини першої статті 119 Кодексу законів про працю України з урахуванням строкового характеру трудових відносин на підставі контракту №7 від 17.02.2017, який завершує свою дію 23.02.2024, [PERSON] був увільнений від роботи з 01.02.2024 по 23.02.2024. 01.02.2024 після ознайомлення зі змістом наказу від 30.01.2024 № 01 -03/21/к/тр5 [PERSON] підпис про ознайомлення з ним проставити відмовився, про що працівниками НКА «Київські солісти» був складений відповідний акт. Наказом НКА «Київські солісти» від 23.02.2024 №01-03/30/к/тр [PERSON] звільнений 23.02.2024 року з займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КзПП України. З наказом про звільнення [PERSON] був ознайомлений 23.02.2024. Цього ж дня працівнику була вручена копія наказу від 23.02.2024 № 01-03/30/к/тр. Трудова книжка працівнику видана та остаточний розрахунок при звільненні проведений 23.02.2024, тобто у останній робочий день відповідно до умов укладеного строкового трудового договору (контракту). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Такі самі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 757/34139/18-ц (провадження № 61-6954св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 369/7704/18 (провадження № 61-18970св19), від 08 квітня 2020 року в справі № 760/408/19 (провадження № 61-20368св19), від 25 жовтня 2021 року у справі № 607/3393/18 (провадження № 61-13597св21). Відповідно до п. 1 ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Судом встановлено та підтверджено наявними доказами, що трудові відносини між сторонами не набули безстрокового характеру і роботодавцем в дотримання вимог контракту письмово повідомлено працівника провідсутність наміру продовжувати контракт. При цьому, суд бере до уваги, що укладаючи строковий трудовий договір, позивач був обізнаний та погодився з умовами договору, строком та наслідками закінчення його дії. Стаття 119 КЗпП України, дійсно гарантує особі, яка здійснює виконання державних/громадських обов`язків збереження місця роботи та середнього заробітку на час виконання таких обов`язків під час трудових відносин які тривають, однак не стосується спірних правовідносин, оскільки не враховує специфіку строкового трудового договору із узгодженою сторонами датою припинення контракту та положення статті 36 КЗпП України за якими законодавчо передбачені підстави припинення трудового договору, в тому числі, у зв`язку із закінченням його строку. У даному випадку звільнення працівника відбулось не до закінчення дії контракту, а саме у зв`язку із закінченням строку контракту та небажанням роботодавця його продовжувати, при цьому не з інших підстав, визначених ст. 36 КЗпП України. Таким чином, оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і умов укладеного між сторонами трудового договору, суд приходить до висновку, що право позивача на працю відповідач не порушив, у зв`язку з чим правові підстави для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України) відсутні. Також суд вважає, за потрібне відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, оскільки дані вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні яких відмовлено судом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed