Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги по тим підставам, що 14.06.2003 сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі, донька [PERSON] , [INFO] , переїхала до матері у квартиру [ADDRESS] ч, а донька [PERSON] , [INFO] , періодично проживає то з позивачем, то з відповідачем. Під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства, позивачем та відповідачем, за їхні спільні сумісні кошти було придбано наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] , який був оформлений на [PERSON] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:114:0194, загальною площею 0,0600\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була оформлена на [PERSON] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:114:0195, загальною площею 0,0013\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, яка була оформлена на [PERSON] ; однокімнатна квартира [ADDRESS] , яка була придбана на ім`я [PERSON] ; автомобіль торгової марки «LADA», реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2006\~року випуску, білого кольору, дійсною вартістю 3000,00 доларів США, який був зареєстрований за [PERSON] . Таким чином, [PERSON] зазначає про те, що оскільки вищезазначене майно придбане під час шлюбу за спільні кошти подружжя, то таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує також про те, що в подальшому стосунки сторін різко погіршилися, шлюбні відносини між ними припинено та рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.04.2021 по справі №367/618/21 шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин, угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Звертає також увагу суду на той факт, що спірна нерухомість була придбана в інтересах сім`ї, при укладенні договорів купівлі-продажу відповідачем, останній діяв за згодою другого з подружжя, тобто дружини, яка надала згоду на придбання житлового будинку та земельних ділянок та така згода була посвідчена нотаріально. Отже, факт придбання вказаного майна у спільну сумісну власність подружжя відповідає вимогам закону та підтверджено умовами укладеного договору. Так, позивачем не заявляються вимоги про фактичний поділ спільного майна. З огляду на вказане, у позивача наявне право в судовому порядку захистити своє суб`єктивне право власності на частку в спільному майні подружжя. Враховуючи викладене, [PERSON] просить в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: частину житлового будинку [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210900000:01:114:0194, загальною площею 0,0600\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210900000:01:114:0195, загальною площею 0,0013\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства; частину автомобіля торгової марки «LADA», реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2006\~року випуску, білого кольору; частину квартири, загальною площею 39,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як на частку у спільному майні подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на: частину житлового будинку [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210900000:01:114:0194, загальною площею 0,0600\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210900000:01:114:0195, загальною площею 0,0013\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства; частину автомобіля торгової марки «LADA», реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2006\~року випуску, білого кольору; частину квартири, загальною площею 39,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як на частку у спільному майні подружжя. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 6810,00 грн. Ухвалою суду від 12.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 02.08.2022 об`єднано в одне провадження справу №367/6589/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя зі справою №367/621/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 31.05.2023 призначено по справі № 367/621/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). Ухвалою суду від 07.11.2023 відновлено провадження у даній справі, оскільки 06.11.2023 до суду надійшла цивільна справа № 367/621/21 разом з листом директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Рувіна О. про повернення матеріалів вказаної справи у зв`язку з неоплатою вартості експертизи. Ухвалою суду від 13.12.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Шевченко Н.В. про призначення судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи. Ухвалою суду від 25.0.12024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.03.2024 призначено по\~справі №\~367/621/21 судову оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручено експертам Центру\~будівельних та\~земельних експертиз.\~На вирішення\~експертизи поставлено\~питання визначення дійсної ринкової вартості спірного майна, а саме: будинку [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,0600\~га з кадастровим номером 3210900000:01:114:0194, земельної ділянки площею 0,0013\~га з кадастровим номером 3210900000:01:114:0195, квартири [ADDRESS] станом на день проведення експертизи. Ухвалою суду\~від 03.07.2024\~відновлено провадження\~у справі\~за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя,\~оскільки 03.07.2024\~до суду надійшла цивільна справа № 367/621/21 разом з висновком експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи. Як зазначалась вище, до суду надходив також позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 14.06.2003. Від шлюбу у сторін є спільні діти. За час спільного проживання сторонами було придбано майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:114:0194, загальною площею 0,0600\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:114:0195, загальною площею 0,0013\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства; квартира [ADDRESS] . Так, [PERSON] також зазначає про те, що оскільки стосунки сторін погіршилися, вони не можуть досягти домовленості щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном, а тому [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 25.07.2024, представник [PERSON] адвокат Шевченко Н.В. зазначає про те, що відповідно до висновку проведеної в даній справі судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №776/06-2024 від 24.06.2024\~року, загальна вартість набутого [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу нерухомого майна становить 5 226\~600,00 грн, в тому числі: вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 1 612\~400,00 грн; вартість земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:114:0194\~та земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:114:0195, розташованих по [ADDRESS] , становить 1 739\~100,00 грн; вартість квартири [ADDRESS] - 1 875\~100,00 грн. Таким чином, вартість частки кожного з подружжя у нерухомому майні, що є спільною власністю сторін становить 2\~613 300,00 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, [PERSON] просить суд в порядку розподілу спільного майна подружжя виділити [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0600\~га кадастровий номер 3210900000:01:114:0194\~для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і земельну ділянку площею 0,0013\~га кадастровий номер 3210900000:01:114:0195\~для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] ; виділити [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] . Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі\~738 200\~(сімсот тридцять вісім тисяч двісті) гривень за перевищення вартості частки в спільній сумісній власності. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В судовому засіданні [PERSON] та представник адвокат Майко М.В. просили вимоги позову задовольнити. Представник [PERSON] адвокат Шевченко Н.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила задовольнити вимоги позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог. До суду від [PERSON] надходив відзив на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому зазначала про те, що категорично не погоджується із запропонованим [PERSON] варіантом поділу спільного майна, оскільки вважає, що такий розподіл призведе до порушення балансу інтересів співвласників та забезпечення рівних умов здійснення сторонами по справі своїх прав на спільне майно. В задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторін по справі, виходив з наступного. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.06.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства, позивачем та відповідачем, за їхні спільні сумісні кошти було придбано наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.05.2016\~року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 31.05.2016\~року та зареєстрованого в реєстрі № 516, який був оформлений на [PERSON] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:114:0194, загальною площею 0,0600\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2016\~року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 31.05.2016\~року та зареєстрованого в реєстрі № 520, яка була оформлена на [PERSON] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:114:0195, загальною площею 0,0013\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2016\~року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 31.05.2016\~року та зареєстрованого в реєстрі № 524, яка була оформлена на [PERSON] ; однокімнатна квартира [ADDRESS] , зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2012\~року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. 29.05.2012 р. та зареєстрованого в реєстрі № 3053, яка була оформлена на [PERSON] ; автомобіль торгової марки «LADA», реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2006\~року випуску, білого кольору, дійсною вартістю 3000,00 доларів США, який був зареєстрований за [PERSON] . Зазначене стверджується копіями відповідних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що містяться в матеріалах справи, а також відповіддю ТСЦ МВС №3247 від 18.06.2021, з якої вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС транспортних засобів та їх власників, станом на 17.09.2021 автомобіль марки ВАЗ 21093, 2006 року випуску, з 09.09.2006 зареєстрований за [PERSON] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.04.2021 по справі №367/618/21 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Згідно з частинами 2 та 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У ст. 68 СК України закріплено, що\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введені спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкту нерухомості, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18). Так, в додаткових пояснення представник [PERSON] адвокат Майко М.В. зазначала про те, що як повідомляла [PERSON] у своєму відзиві, у власності [PERSON] також залишається спільний автомобіль торгової марки «LADA», реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2006\~року випуску, білого кольору, вартістю близько\~3000,00 доларів США, про який [PERSON] не згадує в своєму позові. Наголошує на тому, що [PERSON] категорично заперечує проти стягнення із [PERSON] грошової компенсації на її користь замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, земельні ділянки. При цьому, в судовому засіданні [PERSON] не заперечувала проти визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у їх з позивачем спільній частковій власності. Але, оскільки такі вимоги [PERSON] не ставились в позовній заяві, [PERSON] вважала, що [PERSON] має бути відмовлено в задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд зазначає наступне. Статтею 71 Сімейного кодексу України визначено способи та порядок поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, суд зазначає про те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, грошові кошти в якості грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності подружжя не внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007\~р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов?язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, що не оспорюється сторонами, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та вважає за необхідне здійснити розподіл спільного майна подружжя в розмірі кожному з подружжя. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи заперечення [PERSON] щодо отримання компенсації за частку в спільному майні та беручи до уваги принцип рівності часток. Крім того, до стягненню із [PERSON] на корить [PERSON] також підлягає судовий збір в сумі 6810,00 грн. на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved