Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, за особливих обставин. Заява мотивована тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого міськвідділом ЗАГС м. Вінниця 04 грудня 1990 року. Сповіщенням сім`ї №4220 від 18 серпня 2022 року на адресу [PERSON] (дружини [PERSON] ) зазначено, що її чоловік солдат [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець в/ч [NUMBER] 23 червня 2022 року під час артилерійського обстрілу та бойового зіткнення з ворогом у [ADDRESS] при перевірці бойового складу виявився відсутнім. На даний час рахується зниклим безвісти, проводяться пошуки свідків, які могли б спростувати чи підтвердити факт потрапляння в полон чи загибелі. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, які зникли безвісти за особливих обставин №20230707-960 виданого на запит заявника, [PERSON] №М-16188, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , є особою, яка зникла безвісти за особливих обставин, що підтверджуєтесь матеріалами кримінального провадження №12022020030000203 від 04.04.2022 року. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.07.2023 р. у кримінальному провадженні №12022131530000870 зареєстрованого 04.07.2022 о 17:35 «04.07.2022 до ЧЧ ВП №4 Сєвєродонецького РУН ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою [ADDRESS] , (моб.ном. [NUMBER] ) про факт безвісно зникнення військовослужбовця в/ч [NUMBER] гр. [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , який проходив службу у районі смт. Тошківка Сєвєродонецького району Луганської області та з 12.06.2022 не виходить на зв`язок зі своїми рідними». Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», від 24 лютого 2022року № 69/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України в Україні оголошено загальну мобілізацію, яку визначено провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06 травня 2024 року № 272/2024 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання боєздатності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" постановлено На часткову зміну статті 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженого Законом України від З березня 2022 року № 2105-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року № 342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2501-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 758/2022, затвердженим. Законом України від 16 листопада 2022 року № 2739-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 59/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2916-ІХ, Указом від 1 травня 2023 року № 255/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3058-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 452/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3276-ІХ, Указом від 6 листопада 2023 року № 735/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2022 року № 3430-ІХ, та Указом від 5 лютого 2024 року № 50/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року N° 3565-ІХ), продовжити з 14 травня 2024 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб. Таким чином, заявник звертається до суду з даною заявою з метою отримання відповідного рішення суду про визнання особи, зниклою безвісти за особливих обставин, адже таке рішення суду є обов`язковим документом, що передбачений законодавством з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Вінниця, Вінницької області, останнє місце проживання якого [ADDRESS] , про особою зниклою безвісти за особливих обставин. Ухвалою суду від 26.06.2024 року відкрито провадження по справі. 21.10.2024 року ухвалою суду залучено до участі в справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] , комісія [INFO] про визнання особи безвісно відсутньою, за особливих обставин в якості заінтересованої особи [INFO] . В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи комісії ВОМТЦКСП в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Представник заінтересованої особи ВОМТЦКСП в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Романенко О.В. судове засідання не з`явився надав суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він в даний час буде здійснювати авіа переліт з м. Катовице Республіка Польща до м. Ларнака Республіка Кіпр і не буде мати технічної можливості користуватися інтернетом на борту літака. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю її представника брати участь в судовому засіданні. Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06). Враховуючи викладені в заявах підстави для відкладення розгляду справи, суд вважає їх не поважними та враховуючи положення ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд визнав неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого міськвідділом ЗАГС м. Вінниця 04 грудня 1990 року. Сповіщенням сім`ї №4220 від 18 серпня 2022 року на адресу [PERSON] (дружини [PERSON] ) зазначено, що її чоловік солдат [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець в/ч [NUMBER] 23 червня 2022 року під час артилерійського обстрілу та бойового зіткнення з ворогом у [ADDRESS] при перевірці бойового складу виявився відсутнім. На даний час рахується зниклим безвісти, проводяться пошуки свідків, які могли б спростувати чи підтвердити факт потрапляння в полон чи загибелі. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, які зникли безвісти за особливих обставин №20230707-960 виданого на запит заявника, [PERSON] №М-16188, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , є особою, яка зникла безвісти за особливих обставин, що підтверджуєтесь матеріалами кримінального провадження №12022020030000203 від 04.04.2022 року. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.07.2023 р. у кримінальному провадженні №12022131530000870 зареєстрованого 04.07.2022 о 17:35 «04.07.2022 до ЧЧ ВП №4 Сєвєродонецького РУН ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою [ADDRESS] , (моб.ном. [NUMBER] ) про факт безвісно зникнення військовослужбовця в/ч [NUMBER] гр. [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , який проходив службу у районі смт. Тошківка Сєвєродонецького району Луганської області та з 12.06.2022 не виходить на зв`язок зі своїми рідними». Відповідно до ст.4ЦПК України та ст.20ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7 ст.19ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч.1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином, з аналізу вказаних правових норм, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів у їх сукупності, а саме: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами та вжитими заходами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи; 4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» дає визначення наступним поняттям: Особа, зникла безвісти за особливих обставин - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру; Близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід. баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст .4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 1 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, Мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, праівнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. Заявник, як батько [PERSON] , є близьким родичем особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. У той же час вказаний законодавчий акт не містить правового механізму визнання військовослужбовця таким, то пропав безвісти. Крім того, згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом, або оголошення її померлою відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 серпня 2019 року у цивільній справі № 225/2576/17 (провадження № 61-30491св18), безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст.43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження № 61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно з вимогами ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] сталося під час проходження служби за мобілізаційним призовом в Збройних Силах України та пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім, який зник безвісти за особливих обставин необхідно заявнику для отримання відстрочки для іншого сина, брата зниклого, від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», від 4 лютого 2022 року № 69/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України в Україні оголошено загальну мобілізацію, яку визначено провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06 травня 2024 року № 272/2024 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання боєздатності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" постановлено На часткову зміну статті 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженого Законом України від З березня 2022 року № 2105-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року № 342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2501-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 758/2022, затвердженим. Законом України від 16 листопада 2022 року № 2739-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 59/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2916-ІХ, Указом від 1 травня 2023 року № 255/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3058-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 452/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3276-ІХ, Указом від 6 листопада 2023 року № 735/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2022 року № 3430-ІХ, та Указом від 5 лютого 2024 року № 50/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року N° 3565-ІХ), продовжити з 14 травня 2024 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Пунктом 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» «Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: 4) жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період». Пунктом 1 Порядку визначено, що цей Порядок визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення. Надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення передбачено пунктами 56-67 Порядку. Згідно пункту 58 Порядку, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Відповідно до переліку документів згідно до додатку 5 Порядку, документи, що підтверджують право на відстрочку з підстав визначених для осіб за Пунктом 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» подаються: - документи, що підтверджують родинні зв`язки (у тому числі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці або посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни), - військовий квиток, - витяг із наказу про проходження військової служби, - витяг із наказу про виключення із списків особового складу у зв`язку із смертю, - повідомлення про смерть за формою, затвердженою Міноборони, - висновок судово-медичної експертизи (крім випадків, коли особа пропала безвісти), який підтверджує загибель (смерть) особи під час участі в антитерористичній операції, - рішення суду про визнання особи, зниклою безвісти за особливих обставин. Таким чином, заявник звертається до суду з даною заявою з метою отримання відповідного рішення суду про визнання особи, зниклою безвісти за особливих обставин, адже таке рішення суду є обов`язковим документом, що передбачений законодавством з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем служби та свого постійно проживання (місцем служби) та обставини зникнення за особливих обставин підтверджуються доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному. На підставі викладеного вище, на підставі Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»,

Outcome: approved