Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Шустова М.В., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який 06.04.2015 було укладено та зареєстровано Виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області. Стислий виклад позиції сторін. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області , про що видане свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 06.04.2015 та зроблено відповідний актовий запис № 11. Від шлюбу немає дітей. Протягом тривалого часу, а саме з листопада 2022 року сімейне життя позивача та відповідачки поступово почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства та бюджету. Наразі, кожен із подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Примирення не можливе, оскільки взаємної волі на спільне проживання немає. Позивач з відповідачкою фактично разом не проживають протягом довготривалого часу, тому спільне господарство та побут не ведеться між сторонами. Відтак, шлюб між сторонами існує лише формально, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Станом на день подання позовної заяви між позивачем та відповідачкою не досягнуто спільної згоди, щодо розірвання шлюбу, а відтак позивач за даних обставин змушений звернутися до суду для вирішення спору в судовому порядку. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 16.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.09.2024 /а. с.15-17/. Ухвалою Жидачівського районного суду від 18.09.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідачки справу розглядом відкладено на 29.10.2024 /а.с.37/. Розгляд справи по суті відбувся 29.10.2024 без участі сторін. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Шустова М.В. подала заяву у якій просить розглядати справу у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. На електронну адресу суду скеровано заву від імені [PERSON] , про розгляд справи у її відсутності, позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, однак таке клопотання подано з порушенням ч.8 ст.43 ЦПК України, а саме відповідачкою не підписано клопотання електронним підписом, про що канцелярією суду складено акт №38 про отримання документів в електронній формі без накладення кваліфікаційного електронного підпису (КЕП), його невідповідності або недійсності, або підписання особою, яка не має такого права, а відтак дану заяву судом було залишено без розгляду. Небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.223 ЦК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 06.04.2015 сторони по справі зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області про що зроблено відповідний актовий запис №11 та 06.04.2015 видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] /а.с.27/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи Дослідивши матеріали справи, встановлено, що розлад у сім`ї є стійким, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Сім`я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як протягом тривалого часу між сторонами існують непорозуміння. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, оскільки їх відсутність у судовому засіданні свідчить про їх байдуже ставлення до сім`ї та збереження шлюбу. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розірвання шлюбу та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки, а тому позовні вимоги останнього є обґрунтованими та підлягають задоволенню, внаслідок чого шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім того, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивача про стягнення на його користь з відповідачки понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до [PERSON] вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем.

Outcome: approved