Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом, в якому просить: - розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 29.04.2001 Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 41; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4\~ частини від усіх видів доходу, щомісяця до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком ст. 184 СК України. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з липня 2022 року. Позивач зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалось, у подружжя виявилися різні погляди на життя, взаємовідносини з цих причин почали погіршуватись. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач у судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлялась судом завчасно та належним чином. Відзиву щодо заявлених позовних вимог або будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. В подальшому, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача\~ до суду, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, зазначив що вони з відповідачем проживали однією сім`єю, але з часом їх відносини почали погіршуватись. Після початку війни, влітку 2022 року відповідач виїхала у невідомому напрямку, про її місцезнаходження позивачу досі не відомо. Також позивач стверджує, що в вихованні та утриманні дитини відповідач участі не бере, дитина проживає разом з позивачем. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників та показання свідків, дослідивши надані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного. 29.04.2001 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 29.04.2001. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.07.2011 року. В судовому засіданні, допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] проживає разом з батьком. Також зазначили, що мати дитини [PERSON] \~ в останнє бачили влітку 2022 року. Факт спільного проживання позивача з сином також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 12.02.2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Бажання відновити шлюбні відносини сторони не виявили, виходячи з чого суд дійшов висновку про те, що подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при присудженні аліментів, судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів. За змістом ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов висновку, що він підлягає стягненню з відповідача на користь\~ держави.

Outcome: approved