Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

02.10.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовує тим, що 31.08.2002 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на життєві ситуації, що призвело до виникнення конфліктів. Ухвалою суду від 03.10.2024 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони чи їх представники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 20). Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги взнає (а.с. 21). У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] є громадянкою України, що документована паспортом серії [NUMBER] , виданим 03.10.2002 року Печерським РУ ГУ МВС Українии в місті Києві, має картку платника податків № [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-5, 6). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що документований паспортом серії [NUMBER] , виданим 22.01.1998 року Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області, має картку платника податків № [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-12, 13). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2002, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), 31 серпня 2002 року укладено шлюб, який зареєстрований у Виконавчому комітеті Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис № 3. Прізвище дружини після уладення шлюбу - " [PERSON] " (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Таким чином суд встановив, що сторони, що мають неповнолітню дитину,бажають розірвати шлюб, проте, зп нормами Сімейного кодексу України це можливо лише в судовому порядку. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; Відповідно до положень ч. 4ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідача позов визнає, про що подано заяву, яка зареєстрована 04.11.2024 під № 39784 (а.с. 21). Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову та приймає рішення про задоволення позову. Разом з цим, ст. 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не просить відновити їй дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому й після розірвання шлюбу вона має право й надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо питання про визначення місця проживання дитини з позивачем. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, а тому, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 161 СК України суд роз`яснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 /провадження № 61-14859св19/. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач позов визнав то стягненню з нього підлягає 50% від сплаченого судового збору.

Outcome: approved