Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

30.08.2024 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування поданого позову вказано, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано за рішенням суду від 01.11.2022. Від даного шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Ще до розірвання шлюбу, оскільки сторони разом не проживають з 2022 року, відповідачка звернулась до суду і позовом про стягнення із [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.04.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Однак з січня 2024 року донька [PERSON] у відповідності до ст. 160 СК України, маючи право на визначення нею місця проживання, стала проживати із позивачем [PERSON] . За таких обставин позивач вважає, що проживання доньки з батьком є істотною обставиною для його звільнення від сплати аліментів, у зв`язку із чим [PERSON] звернувся до суду та просив: припинити стягнення із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Славутського міськрайонного суду від 01.07.2022 у цивільній справі № 682/624/22, починаючи з 29.08.2024. Ухвалою суду від 17.09.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 14.10.2024. 14.10.2024 в судове засідання з`явились сторони, які надали свої пояснення по суті спору. Так, позивач [PERSON] повідомив, що ще до розірвання шлюбу за рішенням суду він розпочав сплачувати аліменти на утримання доньки. На даний час його 14-річна дочка [PERSON] проживає разом із ним, орієнтовно з квітня-березня поточного року. Рішення дочки проживати із ним було добровільним. Стосовно визначення порядку участі у вихованні дочки та побачень з нею він звертався до Органу опіки та піклування, однак будь-яких рішень щодо вказаного питання не приймалось. Позивач зазначив, що стягнення аліментів з нього є недоцільним, оскільки дочка разом із матір`ю, на користь якої стягуються аліменти, наразі не проживає і в подальшому буде проживати з ним. [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає, що в силу підліткового віку [PERSON] може знову виявити бажання проживати з нею, і тоді їй доведеться повторно звертатися до суду із вимогою про стягнення аліментів із [PERSON] . Відповідач зауважила, що донька почала проживати з батько не весною, а з початком літніх канікул. На думку відповідача, на дитину чинять тиск, щоб вона залишалась проживати із батьком. Стосовно використання аліментів відповідач зазначила, що дає дочці гроші по необхідності за її проханням по 100-200 грн. або без такого прохання. Донька погоджувалась, щоб кошти, які вона отримує як аліменти, витрачались нею частково на погашення заборгованості зі сплати комунальних послуг. В подальшому під час розгляду справи оголошено перерву у зв`язку із викликом та допитом в судовому засіданні дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 30.10.2024 позивач [PERSON] підтримав позов із викладених у ньому підстав. Окрім того, в судовому засіданні за участі представника органу опіки і піклування Виконавчого комітету Славутської міської ради Шаргородської Н.І., була допитана неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що близько пів року проживає із батьком за власної ініціативи, це було її бажання, на даний час проживати із матір`ю вона не хоче. З мамою вона спілкується, інколи мати дає їй кошти сама, інколи за її проханням. В подальшому буде проживати разом з батьком, де створені всі належні умови для її проживання та виховання. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши метеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 7). За рішенням Славутського міськрайонного суду від 01.11.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 5). Згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 01.07.2022 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.04.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). З акту обстеження житлово-побутових умов від 12.07.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судом враховується наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Отже, статтею 179\~СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Згідно з\~ч.\~1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). В постанові № 686/18140/21 від 28.09.2022 року ВС зазначив, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З матеріалів справи, пояснень сторін та самої дитини вбачається, що донька сторін, [PERSON] , фактично проживає разом із батьком, проте за судовим рішенням на її утримання з батька на користь матері продовжують стягуватися аліменти. Враховуючи проживання доньки з батьком та перебування її на повному його забезпеченні, відсутня потреба у стягненні аліментів на утримання доньки на користь матері, яка не проживає разом з дитиною. Разом з тим, щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання дочки починаючи з 29.08.2022 року. Вказану вимогу аргументовано датою подачі позову до суду, хоча фактично позовна заява подана до суду 30.08.2024 року. При вирішенні питання про момент припинення стягнення аліментів у справі, що розглядається, суд зауважує, що таке припинення здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, тому стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 30 серпня 2024 року. Стосовно вимоги про визнання виконавчого листа Славутського міськрайонного суду Хмельницької області № 682/624/22 від 02.08.2022, суд звертає увагу на таке. Щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід зазначити, що згідно зі ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Окрім того, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено таку підставу закриття виконавчого провадження як припинення стягнення аліментів, позовна вимога про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки лише припинення стягнення аліментів не призведе до закриття виконавчого провадження за яким з позивача безпідставно стягуються аліменти. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved