Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Заявник звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні. Заявник посилався на те, щовін зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Від минулого шлюбу заявник має сина 01.12.2017 року народження [PERSON] та щомісячно сумлінно виплачує аліменти на підставі виконавчого листа №179/2215/19 від 25.05.2020 року, виданий Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області. 31.05.2022 року був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] та [INFO] у спільному шлюбі народився [PERSON] . Дружина заявника має дитину від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 27.06.2024 року про заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] , він не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню ним свого сина. Також, [PERSON] не спілкується з сином та матеріально не утримує дитину. Наразі існує потреба у встановленні факту перебуванні на моєму утриманні трьох дітей з метою отримання відстрочки. Дружина позивача [PERSON] народження проживає за адресую: [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON] - дружина, [INFO] ; [PERSON] - чоловік, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] .Діти мешкають разом з батьками та знаходяться на утриманні батька. На підставі наведених обставин, заявник звертається до суду та просить встановити факт утримання [PERSON] , [INFO] трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заявник в судовому засіданні підтримав вимоги заяви, посилаючись на викладені обставини. Представник заінтересованої особи - Сектор-служба у справах дітей Магдалинівської селищної ради в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] проживає разом з двома дітьми та дружиною, утримує їх, не заперечувала проти заявлених вимог. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] має сина [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно довідки № 82547 від 27.05.2024 року виданої Новомосковським ВДВС по виконавчому листу №179/2215/19 від 25.05.2020 року, виданому Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , заборгованість відсутня (а. с. 18). 31.05.2022 року зареєстрований шлюб між заявником та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 12). Заявник [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). Дружина заявника має сина - [PERSON] , [INFO] , батько дитини - [PERSON] (а. с. 15). Відповідно до довідки від 27.06.2024 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 77 063 грн. (а. с. 17). Відповідно до довідки №198/7 від 22.05.2024 р. виданої старостинським округом №7 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживає за адресую: [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON] - чоловік, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] (а. с. 16). Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Правовідносини щодо утримання дітей, є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК України). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, у випадку прямо передбаченому законом, лише за сукупності наступних обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник [PERSON] є вітчимом дитини [PERSON] , [INFO] . Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що пасинок заявника має рідного батька [PERSON] , якого не залучено в якості заінтересованої особи, у зв`язку з чим неможливо отримати відомості щодо утримання ним сина. Беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічний батько - [PERSON] не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини не надано. У своїй заяві [PERSON] зазначив, що з моменту реєстрації ним шлюбу із [PERSON] - матір`ю [PERSON] , пасинок проживає разом з ними та заявник надає йому належне утримання. Проте, в силу положень ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності можливості належного утримання батьком неповнолітнього [PERSON] . За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітнього [PERSON] в силу ст. 268 СК України. Крім того, не подано доказів щодо матеріального стану (доходу) заявника, що унеможливлює достовірне встановлення обставин утримання трьох дітей. Батько дитини [PERSON] не позбавлений батьківських прав, не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дитини. Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником трьох дітей. Законом не заборонено [PERSON] добровільно утримувати неповнолітніх дітей, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який він просить. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed