Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Київ із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» за участю третіх осіб приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про стягнення безпідставно набутих коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 20 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про відкриття ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 30606 від 21 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною. Згідно вказаної постанови постановлено стягнути з боржника [PERSON] заборгованість у розмірі 35 415,20 грн, виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 541,52 грн. 22 травня 2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/4354/23 ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 30606 від 21.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 35415,20 грн. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛЦ» від 05 жовтня 2023 року протягом серпня 2021 року - жовтня 2022 року з [PERSON] стягнуто грошові суми у загальному розмірі 6 228, 61 грн. У зв`язку з чим позивач стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 6 228,61 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року відкрито провадження по справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року постановлено передати за підсудністю матеріали справи до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року прийнято справу до свого провадження. 23 жовтня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 20 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про відкриття ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 30606 від 21 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною. Згідно вказаної постанови постановлено стягнути з боржника [PERSON] заборгованість у розмірі 35 415,20 грн, виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 541,52 грн (а.с. 12). 22 травня 2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/4354/23 ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 30606 від 21.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 35415,20 грн (а.с. 4-11). Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 26 лютого 2024 року у ВП № [NUMBER] станом на дату закінчення виконавчого провадження з [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 11 452,20 грн (а.с. 38). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛЦ» від 05 жовтня 2023 року протягом серпня 2021 року - жовтня 2022 року з [PERSON] стягнуто грошові суми у загальному розмірі 6 228, 61 грн. (а.с.21). Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 6 228,61 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень. Треті особи не скористалися процесуальним правом подачі заперечень на позовну заяву. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Оскільки оскаржуваний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, підстави, відповідно до яких відповідач отримав грошові кошти у розмірі відпали, відтак суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача у цій частині. Вирішуючи питання щодо суми безпідставно набутих коштів, суд виходить з наступного. Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати платежів за виконавчим провадженням є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема, і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Отже, виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця у розмірі 3 541,52 грн є коштами виконавчого провадження, а відтак відповідачем не набуті та стягненню з нього як безпідставно набуті не підлягають. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачу підлягають поверненню кошти, які набуті за виконавчим провадженням саме відповідачем, та складають 2 687,09 грн (6 228,61 грн - 3 541,52 грн). З урахуванням наведеного, позовні вимоги по справі в частині стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів підлягають частковому задоволенню: стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 687,09 грн. В решті вимог відмовити. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 522,52 грн, виходячи з такого розрахунку 2 687,09 грн (сума задоволених позовних вимог) * 100 % / 6 228,61 (ціна позову) * 1 211,20 грн (судовий збір, що підлягає до сплати).

Outcome: partial