Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, мотивуючи, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дочки [PERSON] 2020 року народження. Оскільки дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1\\4 частини його доходу, щомісячно. Відповідач відзиву проти позову не надав, позов та матеріали направлялися йому за місцем реєстрації та повернулися з відміткою «адресат відсутній», що за правилами ст.128ч.ч.8 ЦПК України вважається належним повідомленням. Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , яка проживає з матір`ю, батько мешкає окремо. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно\~ст.181 СК України\~- за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2\~ст. 182 СК України\~- мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.2\~ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що відповідач не має інших аліментних зобов`язань, має працездатний вік, а тому виходячи з принципу справедливості та розумності, вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частини його доходу щомісячно. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved