Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 1998 року по 2011 рік сестра позивача [PERSON] , [INFO] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , [INFO] . Від цього шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , який є племінником позивача. У 2011 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Починаючи з 2012 року відповідач не виконує батьківські обов`язки по вихованню дитини, ухиляється від обов`язку щодо утримання сина. 07.07.2022 сестра позивача [PERSON] та її старший син [PERSON] , 2000 року народження, загинули внаслідок агресії російської федерації. Після загибелі матері та брата [PERSON] перебував на тимчасово окупованій території. У лютому 2024 року [PERSON] , [INFO] , був повернутий на територію України. Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №352 від 02.08.2022 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №353 від 02.08.2022, [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім племінником [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини може підтвердити вона, як свідок, а також сама дитина [PERSON] , [INFO] . Доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , також може бути підтверджена висновком органу опіки та піклування. Разом з позовною заявою позивач подала клопотання, у якому просить викликати та допитати у якості свідків позивача [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.03.2024 зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, інформацію щодо [PERSON] , [INFO] , а саме: дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; дані про фактичне місце проживання особи на дату звернення; адреса, за якою із внутрішньо переміщеної особи може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону. 16.04.2024 від Міністерства соціальної політики України до суду надійшла відповідь про те, що станом на 09.04.2024 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація щодо [PERSON] , [INFO] , відсутня. 27.05.2024 до суду надійшла заява позивача, у якій вона повідомила, що місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . 15.07.2024 представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради Колосюк О.Ю. надав до суду висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №999 від 19.06.2024 про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Протокольною ухвалою суду від 18.09.2024 клопотання позивача про виклик свідків задоволено частково, ухвалено допитати позивача у якості свідка, та провести опитування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позові, та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивач додатково пояснила, що у житті дитини батька немає, жодної підтримки, допомоги, батько [PERSON] не надає. До дитини застосовувалось фізичне та психічне насильство, однак батько йому не допоміг. В судові засідання відповідач не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав та вказав, що вважає за доцільне його задовольнити, оскільки відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Допитана у судовому засіданні у якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що із сім`єю сестри була дуже близькою, проживала у іншому місці, [PERSON] часто до неї приїздив та був у близьких, дружніх стосунках з дітьми свідка. Батьки [PERSON] розлучилися, коли йому було три роки. [PERSON] проживав із своєю матір`ю, зловживав алкогольними напоями, перебував на примусовому лікуванні у психіатричній лікарні. З дитиною спілкувався дуже рідко, аліменти не сплачував. З бабусею, матір`ю батька, [PERSON] бачився декілька разів, та після її смерті у 2017 році, батька більше не бачив. Мати хлопця разом із старшим сином загинули під час евакуації, [PERSON] зателефонував свідку, він перебував у лікарні та просив допомогти. Свідок перебувала у Києві, звернулася до [PERSON] , і вони разом вирішували, як евакуювати дитину. З`ясувалось, що відповідач знаходиться в Уманському районі Черкаської області, та був зареєстрований як ВПО. Вони звернулись до батька [PERSON] , оскільки у дитини більше нікого не залишилось, і тільки батько міг його вивезти з окупації, однак відповідач змінив місце проживання та контакти, щоб уникнути проблем з дитиною. Тоді було прийнято рішення про встановлення опіки позивача над дитиною, щоб сама [PERSON] могла його визволити з полону. Було три спроби вивезти звідти [PERSON] , однак сторона рф не давала дозвіл. Дитину передали третім особам і він знаходився у трудовому полоні. Позивач зверталась до поліції, хотіла знайти батька [PERSON] , однак той змінив місце проживання і контакти. Він знав, що дитини перебуває у важкому положенні, що мати загинула, бабусі та дідусі відсутні. Дитина була виснажена, з психічними розладами, батько знав, у якому [PERSON] стані, однак коли йому зателефонували, відмовився розмовляти, вимкнув телефон, щоб уникнути відповідальності за дитину. У ході опитування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , він повідомив, що коли батьки розлучилися, йому було три роки. Від батька допомоги ніякої не було, з утриманням не допомагав. Спілкувалися дуже рідко до 2017 року, поки була жива бабуся, мама батька, спілкування завжди було з ініціативи дитини. Після смерті бабусі зв`язок з батьком втратився, дитина батька не бачила, хлопець йому телефонував, однак батько не брав трубку. З батьком та бабусею відносини були не дуже гарні. З 2017 року хлопець батька жодного разу не бачив та не спілкувався з ним. Жодної допомоги, утримання, тощо, батько не надавав. Після прибуття у м. Житомир [PERSON] повністю утримує тітка. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу . Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 09.02.2024 серії [NUMBER] (а.с. 10). Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №352 від 02.08.2022 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 12). Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №353 від 02.08.2022, [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім племінником [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно до змісту листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 05.08.2024, який був наданий [PERSON] , Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія) на своєму засіданні 24.07.2024 за результатами розгляду заяви [PERSON] від 07.06.2024, ухвалила рішення про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно [PERSON] . Встановлена Комісією дата початку строку позбавлення особистої свободи [PERSON] - 07.07.2022, дата звільнення - 20.02.2024 (а.с. 50). Із висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.06.2024 №999, зокрема, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що життя батьків дитини не склалось, у 2011 році шлюб ними було розірвано. [INFO] [PERSON] загинула внаслідок агресії російської федерації. Фактично з 2012 року [PERSON] з сім`єю не проживає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, лікування дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, не провідує її за місцем проживання, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Після смерті матері, [PERSON] перебував на тимчасово окупованій території. В лютому 2024 року [PERSON] був повернутий на територію України. З моменту повернення неповнолітнього на територію України і по даний час [PERSON] проживає з тіткою, [PERSON] , яка піклується про нього, що також підтверджується розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №352 від 20.08.2022, яким [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім племінником [PERSON] , [INFO] . На підставі наведених вище фактів, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 44). Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Наведені матеріали справи свідчать про те, що батько дитини, відповідач у справі [PERSON] , не піклується жодним чином про фізичний і духовний розвиток сина, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує зі своєї сторони необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Крім того, залишив сина у небезпечних для його життя та здоров`я умовах, не вжив жодних заходів для його повернення з окупації, звернення компетентних осіб щодо вжиття таких заходів проігнорував. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача [PERSON] , яка є його тіткою, та проживає разом із нею. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Як визначено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей . На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, самоусунувся від таких, залишив дитину у небезпеці, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини, її належному догляду та вихованню. Згідно з п.1 ч.1 ст.167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є батьком дитини та зобов`язаний утримувати сина до досягнення повноліття. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з тіткою, яка є його опікуном, враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для розвитку, речами особистої гігієни, тощо, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини. Що стосується вимоги позову про стягнення аліментів не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Будь-яких доказів, з яких було б можливо встановити, що розмір заробітку (доходу) відповідача є достатнім для стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачем до суду не надано, отже зазначена вимога позову задоволенню не підлягає, у зв`язку з недоведеністю. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial