Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити той факт, що вона постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , а також той факт, що вона постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мама [PERSON] , а [INFO] - батько\~ [PERSON] , яким за життя на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3831047 від 11 червня 2004 року, виданим Комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації». 28 березня 2011 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 315, яким належну йому частину квартири [ADDRESS] (сорок п`ять) заповів [PERSON] , [INFO] .\~ 29 березня 2011 року [PERSON] також склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 423, яким належну їй частину квартири [ADDRESS] (сорок п`ять) заповіла [PERSON] , [INFO] . Відтак після смерті батьків відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . У листопаді 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Конончук В.Ю. із заявою про прийняття спадщини у порядку спадкування за заповітами за покійними батьками, проте повідомленням нотаріуса від 24 листопада 2023 року за №66/01-16 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповітах на вказану квартиру, оскільки згідно Витягів про реєстрацію місця проживання осіб на час смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , виданих адміністратором відділу ЦНАП Перечинської міської ради 21 листопада 2023 року за № 738, 739 вона не була зареєстрована за місцем реєстрації спадкодавців, а згідно паспорта її місце проживання з 09 червня 1994 року зареєстроване за адресою [ADDRESS] . При цьому заяву про прийняття спадщини після їх смерті у законом встановлений строк вона не подавала, тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину і свідоцтво\~ про право на спадщину на майно померлих нотаріус видати не може. Так, згідно наданих 21 листопада 2023 року адміністратором відділу ЦНАП Перечинської міської ради витягів за № 738 та 739 про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 07 серпня 1988 року по 09 червня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] , протягом вказаного періоду були зареєстровані тільки [PERSON] та [PERSON] . Вона (заявник), будучи зареєстрованою у [ADDRESS] , фактично проживала разом зі своїми батьками за адресою їх реєстрації, а саме у [ADDRESS] , оскільки протягом останніх років життя стан здоров`я її батьків поступово погіршувався, їм був потрібен постійні догляд та увага, яких вона, проживаючи окремо від них, не змогла у повній мірі надавати. Тому десь з 2014 року вона переїхала до батьків, де проживала на час їх смерті та продовжує проживати і на сьогоднішній день. На її думку, так як на час відкриття спадщини вона постійно проживала із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом, а відтак у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців після смерті спадкодавців не заявила про відмову від неї. Оскільки відсутність реєстрації місця проживання за останнім місцем проживання спадкодавців [PERSON] та [PERSON] створює їй перешкоди у реалізації належного права на розпорядження спадковим майном, тому просить заяву задовольнити. Ухвалою судді від 22 грудня 2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження (а. с. 27-28). На підставі наказу № 11/03-05 від 29 лютого 2024 року про закінчення терміну повноважень судді Чепурнова В.О. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями; визначено нового суддю [PERSON] (а. с. 38). У судове засіданні заявник [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить такі задовольнити.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані учасниками заяви, суд прийшов до такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України. У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Факти, що мають юридичний характер це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд встановив, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] [PERSON] , а [INFO] батько [PERSON] (а. с. 8, 9, 12, 13). Також матеріали справи, зокрема Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3831047 від 11 червня 2004 року, виданий Комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», свідчать про те, що покійним на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] (а. с. 16, 17, 18).\~\~\~ [PERSON] на випадок смерті належну йому частину квартири [ADDRESS] (сорок п`ять) заповів [PERSON] , [INFO] , про що свідчить завіт від 28 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного\~ нотаріального\~ округу\~ Конончук\~ В.М.\~ та\~ зареєстрований\~ в\~ реєстрі\~ за\~ № 315 (а. с. 11). [PERSON] на випадок смерті належну їй частину квартири [ADDRESS] (сорок п`ять) заповіла [PERSON] , [INFO] , про що свідчить завіт від 29 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 423 (а. с. 10). Таким чином після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі на квартиру [ADDRESS] . Згідно наданих 21 листопада 2023 року адміністратором відділу ЦНАП Перечинської міської ради Закарпатської області витягів за № 738 та 739 про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в періоди з 07 серпня 1988 року по 06 грудня 2016 року та з 07 серпня 1988 року по 09 червня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] , протягом вказаних періодів за цією адресою були зареєстровані тільки [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14, 15). Як видно з повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. від 24 листопада 2023 року за № 66/01-16, заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповітах на вказану квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , оскільки згідно Витягів про реєстрацію місця проживання осіб на час смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , виданих адміністратором відділу ЦНАП Перечинської міської ради 21 листопада 2023 року за № 738, 739 вона не була зареєстрована за місцем реєстрації спадкодавців, а згідно паспорта її місце проживання з 09 червня 1994 року зареєстроване за адресою [ADDRESS] . При цьому заяву про прийняття спадщини після їх смерті у законом встановлений строк вона не подавала, тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину і свідоцтво\~ про право на спадщину на майно померлих нотаріус видати не може (а. с. 20). Проте заявниця [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначає, що будучи зареєстрованою у [ADDRESS] , з 2014 року фактично проживала з батьками однією сім`єю до моменту їх смерті, оскільки протягом останніх років життя стан їх здоров`я поступово погіршувався, їм був потрібен постійні догляд та увага, яких вона, проживаючи окремо від них, не змогла б у повній мірі надавати. Як видно з копії паспорта громадянина України [PERSON] та повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області\~ від 20 грудня 2023 року № 3397/07-02, заявник з 09 червня 1994 року зареєстрована у [ADDRESS] (а. с. 8, 26).\~ Одночасно [PERSON] з 2015 року фактично проживає у квартирі [ADDRESS] , про що свідчить Акт про фактичне проживання громадян від 22 серпня 2024 року. Також, як стверджують сусіди, усі витрати по похованню матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та батька [PERSON] , який помер [INFO] , понесла їх донька [PERSON] , яка проживала з ними з 2015 року та продовжує проживати по теперішній час (а. с. 45).\~ Згідно довідки адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області № 495/14-11 від 16 серпня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на даний час дійсно фактично (без реєстрації) проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 44). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова Об`єднаної Палати Верховного Суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 (провадження № 6120968 сво 21). Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після померлих) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування\~ про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Відтак суд, дослідивши зібрані в справі докази вважає, що факти постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцями [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за такими за адресою: [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved