Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

23.07.2024\~року Приватне\~акціонерне товариство\~«Страхова компанія\~«Арсенал Страхування»\~(далі\~по тексту\~ позивач)\~звернулося до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси із\~позовною заявою\~до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості. Ухвалою Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~26.06.2024\~року матеріали\~справи №\~522/9460/24\~за позовом\~Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Арсенал\~Страхування» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованостіпередано за підсудністю, на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Протоколом автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями від\~23.07.2024\~року,\~вказана цивільна\~справа №\~522/9460/24 передана на розгляд судді Мишка В.В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі № 522/9460/24 за позовом ПАТ «СК «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: - борг у сумі 21\~923,51 грн; - суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн. Позивач ПАТ «СК «Арсенал Страхування», в судове засідання не з`явився, але його представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , відзив або заперечення на позов ПАТ «СК «Арсенал Страхування» до суду не надавав та в судові засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, він жодного разу не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавав відзив, а представник позивача ПАТ «СК «Арсенал Страхування» не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Постановлено розгляд\~справи №\~495/9460/24\~за позовною\~заявою ПАТ\~«СК «Арсенал\~Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпровести у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 23.09.2020 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту № 984/20-Т/О, відповідно до якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 09.07.2021 року у м. Одеса, по вул. Пироговська, 23 сталася ДТП за участю автомобіля «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2021 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю марки «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. За твердженням позивача, відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 19166 від 21.07.2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю марки «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] складає 36\~478,74 грн. Відповідно до рахунку-фактура № БА-00001802 від 13.07.2021 року, наданого ДП «Базіс Авто», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 55\~802,25 грн. Позивач зазначив, що відповідно до умов договору страхування він поніс збитки в розмірі 55\~802,25 грн., сплативши 22.07.2021 року суму страхового відшкодування , згідно із рахунком-фактурою №БА-00001802 від 13.07.2021 року, наданого ДП «Базіс Авто», що підтверджується платіжним дорученням № 41053790. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] була застрахована АТ «Страхова компанія «Інго», останнє компенсувало за програмою прямого врегулювання суму у розмірі 33\~878,74 грн., відповідно до страхового акту № 109.01602821-1 від 21.07.2021 року. Невиплачена частина залишається у розмірі 21\~923,51 грн. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд України (судова колегія з цивільних справ) в ухвалі від 21.12.2005 року. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб. Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності. Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб`єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі. Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим їх володільцям, її відшкодування відбувається за правилами частини 1 вказаної статті. Так шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Під правом регресу розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред`явлення регресного позову. Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як встановлено матеріалами справи, 09.07.2021 року у м. Одеса, по вул. Пироговська, 23 сталася ДТП за участю автомобіля «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (відповідача). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2021 року, [PERSON] (відповідача) визнано винним у скоєнні ДТП, внаслідок якої, автомобілю марки «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю марки «HYUNDAI Accent», д.н.з. [NUMBER] складає 36\~478,74 грн., що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 19166 від 21.07.2021 року, Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 55\~802,25 грн., згідно із рахунком-фактурою № БА-00001802 від 13.07.2021 року, наданого ДП «Базіс Авто». Відповідно до умов договору страхування ПАТ «СК «Арсенал Страхування» понесло збитки в розмірі 55\~802,25 грн., сплативши 22.07.2021 року суму страхового відшкодування, згідно із рахунком-фактурою №БА-00001802 від 13.07.2021 року, наданого ДП «Базіс Авто», що підтверджується платіжним дорученням № 41053790. Цивільно-правова відповідальність водія (відповідача) автомобіля «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] була застрахована АТ «Страхова компанія «Інго», у зв`язку з чим останнє компенсувало за програмою прямого врегулювання, суму у розмірі 33\~878,74 грн., відповідно до страхового акту № 109.01602821-1 від 21.07.2021 року. Невиплачена частина залишається у розмірі 21 923,51 грн. Оскільки [PERSON] є винним у скоєні зазначеного вище ДТП (09.07.2021 року), про що свідчить постанова Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2021 року (справа № 522/14401/21), то саме відповідач [PERSON] , відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166, ч.ч.1,2 ст.1187, ч.1 ст.1188, ст.1194 Цивільного кодексу України, повинен відшкодовувати позивачу невиплачену частину боргу. Таким чином, на даний час ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 Цивільного кодексу України, має право на відшкодування з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог ПАТ «СК «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved