Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) через свого представника звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу (місце реєстрації: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 16.02.2020 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 35500 грн під 30 % від суми. Даний факт підтверджується розпискою, відповідно до якої відповідач зобов`язалася повернути кошти до 01.03.2020 року. Відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути суму боргу з урахуванням відсотків у розмірі 46150 грн та 3 % річних за прострочення зобов`язання у розмірі 5768,75 грн. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою її проживання. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, на підтвердження чого надано розписку. Згідно розписки, [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 35500 грн під 30 % від отриманої суми строком до 01.03.2020 року. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Аналогічна позиція викладена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу на те, що наявна в матеріалах справи розписка підтверджує боргове зобов`язання відповідача, а саме містить факт отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням повернути їх до 01.03.2020 року та дату отримання коштів, при цьому відповідач свої зобов`язання не виконала. На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у відповідності\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~витрати зі\~сплати судового\~збору у\~розмірі 1211\~грн 20\~коп.

Outcome: approved