Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис терміном 6 місяців щодо тимчасового обмеження прав [PERSON] , якому заборонити: - перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та місця роботи за адресою: [ADDRESS] , магазин «Акцент»; - переслідувати [PERSON] , [INFO] та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] , [INFO] ; - вести листування, телефонні переговори та контактувати з [PERSON] , [INFO] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - обмежити спілкування [PERSON] [INFO] з постраждалою дитиною, малолітньою [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування\~заявлених вимог\~заявник зазначає,\~що вона\~проживала у\~цивільному шлюбі\~з [PERSON] \~та в\~них є\~спільна донька\~ [PERSON] \~ [INFO] .\~Спільне життя\~у них\~не склалось\~через відсутнє\~взаєморозуміння,\~різні погляди\~на сімейні\~відносини та\~обов`язки,\~виховання дитини.\~Із 01.09.2021\~року [PERSON] \~разом з\~дочкою проживають\~окремо за\~адресою [ADDRESS] .\~З 18.04.2023\~року,\~наказом командира\~військової частини\~ [NUMBER] \~(по\~стройовій частині)\~ [PERSON] призначено\~як військовослужбовця\~на посаду\~ солдата. Під час перебування у відпустці за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] як батько дитини [PERSON] , попросив дозволу провести декілька днів із донькою [PERSON] [INFO] . Заявниця сприяє тому, щоб донька спілкувалася із свої батьком, не зважаючи на їхні стосунки, тому не заперечувала проти прохання провести відпускні дні із дитиною. 01.08.2024 року [PERSON] забрав доньку до себе на декілька днів, де він проживає разом із своєю матір`ю. 02.08.2024 року, о 17:00 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] приїхав із донькою до місця її роботи. За словами доньки вона постійно плакала та казала, що хоче до мами, що заявника дуже сердило. Вона взяла дитину, заспокоювала, дитина плакала. [PERSON] почав кричати, просив віддати дитину, висловлювався нецензурною лайкою, залякував вбивством та погрожував, що кине гранату. В зв`язку з агресивними діями [PERSON] вона змушена була викликати працівників поліції через службу 102, які побачивши, що [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп"яніння, відібрати в нього дитину та віддали їй, а [PERSON] відвезли за місцем його проживання. Наступного дня знову все повторилося. [PERSON] приїхав до неї на роботу в стані алкогольного сп`яніння та почав вимагати, щоб вона віддала йому дитину, кричав, нецензурно виражався, погрожував фізичною розправою. Вона знову викликала працівників поліції та написала заяву про вчинення домашнього насильства в сім`ї. 06 серпня 2024 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП та винесений терміновий заборонний припис. Стверджує, що поведінка [PERSON] негативно відображається на дитині, яка спостерігає за агресивним станом батька і у психологічному та моральному сенсі впливає на неї. Представник заявника в судовому засіданні вимоги вимоги заяви підтримала та просить задовільнити її. Додатково пояснила суду, що після подання заяви до суду про видачу обмежувального припису [PERSON] знову вчиняв неправомірні дії по відношенню до неї і вона змушена була викликати працівників поліції. Допитана в судовому засідання в якості свідка за її клопотанням заявниця [PERSON] заяву підтримала повністю та підтвердила всі обставини, які наведені в позовній заяві. Також суду пояснила, що після подання заяви до суду [PERSON] і в подальшому 23.10.2024 року вчиняв відносно неї неправомірні дії. Агресивна поведінка [PERSON] негативно впливає на розвиток та психічний стан дитини. Дитина зазнає шкоди від домашнього насильства з боку батька. На даний час вона змушена водити дитину до психолога, дитина не хоче спілкуватися з батьком, боїться його. Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши обставини справи суд приходить до таких висновків. Установлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Обставини вчинення домашнього насильства підтверджуються зверненням у Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП у Рівненській області з приводу неправомірних дій [PERSON] . 03.08.2024 року [PERSON] приходив до місця роботи [PERSON] з погрозами, на підставі чого стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД\~338489\~від 06.08.2024 за ч.2 ст.173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис АА №1208279 від 06.08.2024 року. Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КуПАП. З матеріалів справи вбачається, що Здолбунівським територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Здолбунівської міської ради до ГО «Здолбунівський фізкультурно-оздоровчий реабілітаційний клуб інвалідів «Надія» була направлена [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] за психологічною підтримкою у зв`язку з домашнім насильством психологічного характеру стосовно дитини. З висновку психологічного обстеження дитини наданого ГО «Здолбунівський фізкультурно-оздоровчий реабілітаційний клуб інвалідів «Надія» вбачається, що психологічне насильство з боку батька негативно впливає на психоемоційний розвиток дитини. Спостерігається розвиток тривожних розладів, емоційної ізоляції, зниження самооцінки та порушення соціальних контактів. Рекомендовано обмежити спілкування з батьком, який чинить на неї психологічний тиск, для збереження її психоемоційного стану. Відповідно до правил ст.350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство, це діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 зроблено висновок, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». З огляду на встановлені судом обставини справи, наявності ризиків повторного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] по відношенню до заявника та її дитини ураховуючи вичерпність переліку заходів тимчасового обмеження прав кривдника у формі встановлення судом обмежувального припису, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved