Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У серпні2024 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №5107911 від 22.11.2021 в сумі 44240 грн, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 10000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог вказано, що 22.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір №5107911 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 20000 грн. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. В свою чергу [PERSON] зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, внаслідок чого станом на виникла заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування кредитом у вказаному вище розмірі. 25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25/09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило для ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 03.09.2024 у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений строк відповідач не надав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 22.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір №5107911 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 20000 грн, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М522624» (а.с.102-106). Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 22.12.2021,вказується в графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору (п.1.4 кредитного договору). Позивач перерухував кошти на банківську картку відповідача № [NUMBER] . 22.12.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів з користування кредитом на суму 5700 грн, у зв`зку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5 договору) (а.с.102 зворот). Розділом 5 кредитного договору передбачено, що товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором, а споживач в свою чергу зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Так, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів за номером транзакції 1023830774 від 22.11.2021 (а.с.108). 22.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також на підставі п.4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: в межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п.4.3 договору. 30.11.2022 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 50 грн. Надалі відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав, оплати за кредитним договором не вчиняв. У матеріалах справи наявні погодження позичальника, скріплені його електронним цифровим підписом, щодо умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом (а.с.20-22). Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до довідки платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» №3315 від 06.10.2023, 22.11.2021 перераховано 20000 грн на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.108), реквізити якої надані [PERSON] . первісному кредитору з метою отримання кредиту, що відповідає пункту 2.1. кредитного договору. Відповідачем не спростовано обставини щодо факту укладення ним зі сторони позичальника Договору № 5107911 від 22.11.2021, факту належності йому платіжної картки № [NUMBER] та факту отримання ним в межах Договору вказаного договору кредитних коштів в розмірі 20000 грн від ТОВ «Авентус Україна» через платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім». Відповідно до договору №087/20 -П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна» останнє доручає для ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за відповідну плату здійснювати платежі з використанням реєстру виплат на користь отримувачів (а.с.98-101). Отже, довідка платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» №3315 від 06.10.2023 з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору є достатнім письмовим доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язань за Договором № 5107911 від 22.11.2021 щодо надання для [PERSON] 20000 грн кредиту. 25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідача (а.с.82-86). Відповідно до п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває права вимоги. Згідно з витягом з реєстру боржників, додатку № 1 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 [PERSON] є боржником за кредитним договором № 5107911 та загальна сума заборгованості становить 44270 грн (а.с.45). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту [INFO] , зазначену при укладенні кредитного договору (а.с.23). За положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Згідно частини 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи положення Договору №5107911 від 22.11.2021 та положення договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.092023, дані витягу з Реєстру боржників (витяг) до Договору факторингу №25.09./2023-Ф від 25.05.2023 правомірність нарахування позивачем заборгованості по кредиту, процентам, розмір яких позичальником не спростовано, суд погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості, що підлягає до стягнення із [PERSON] в сумі 44270 грн. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював договір факторингу №25.09/2023-Ф від 25.09.2023, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна», в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором №5107911 про надання споживчого кредиту від 22.11.2021 з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Поміж того, у позовній заяві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» заявлено про стягнення з [PERSON] 10000 грн понесених витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч 3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно п.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України» . Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Як вбачається з матеріалів справи, заява про відшкодування витрат на правову допомогу подана представником позивача у визначений законом строк разом з позовною заявою, тобто, до ухвалення рішення судом першої інстанції. Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 дійшла висновку про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається з матеріалів справи позивач разом з позовною заявою надав Договір про надання правової допомоги №17/07-2024 від 10.07.2023 (а.с.67-68), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1673023 від 06.08.2024 (а.с.24) та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Столітнього М.М. ( а.с.54). Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №17/07-2024 від 17.07.2024 від 06.08.2024 вартість наданих адвокатом Столітнім М.М. послуг становить 10000 грн (а.с.46). Однак жодних документів, які б підтверджувал факт оплати наданих послуг (квитанції, платіжного доручення) до позовної заяви не додано. За таких обставин вимога позивач щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає. Позовні вимоги позивача задоволено на 100%, а тому підлягає до стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved