Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 8700 доларів США. Позовна заява мотивована невиконанням [PERSON] своїх обов`язків за договором позики, оформленим борговою розпискою від 11.10.2023 р., за яким відповідач отримав кредит в сумі 8700 доларів США, які зобов`язувався повернути до 25.10.2023 р.. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн., докази понесення яких планує подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник були належно повідомлені про час та місце розгляду справи, звертались із клопотаннями про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення розгляду справи, однак, відзиву по справі не надали, в судове засідання 07.11.2024 р. не з`явились. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.10.2023 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 8700 доларів США, які відповідач отримав та зобов`язався повернути до 25.10.2023 р., що підтверджується розпискою. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підставі ст. ст.. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання\~зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Доказів виконання відповідачем своїх обов`язків і повернення позичених коштів суду не надано, а факт невиконання цього обов`язку підтверджується оригіналом розписки, наявною у позивача позикодавця і ним долученою до матеріалів справи. Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо\~у зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата ВС у справі №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 р. у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 р. у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, враховуючи, що позика надавалась в іноземній валюті і позивач просить стягнути її саме у такій валюті, а судом встановлені підстави для задоволення позову, з відповідача слід стягнути 8700 доларів США. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 3590,00 грн. а також заявлено про витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., докази понесення яких позивач планує подати пізніше. Відтак, визначення суми та під ставності витрат на правничу допомогу вирішуватиметься судом на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Сума ж судового збору згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved