Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Позов мотивовано тим, що позивачка має інвалідність ІІ групи, пенсіонер. Її чоловік [PERSON] пенсіонер, не є військовозобов`язаним, але є тією особою, яка згідно закону зобов`язана утримувати позивачку, як свою жінку, тому що остання має інвалідність ІІ групи, постійно хворіє. Щомісячна пенсія складає 11149,28 грн. Але даної суми коштів недостатньо для її постійного лікування. [PERSON] , непрацездатний, говорить що не є тією особою, яка повинна утримувати позивачку, хоч і є її чоловіком. Син сторін по справі [PERSON] добровільно утримує їх як хворих і непрацездатних осіб. Не дивлячись на це позивачка вважає що її чоловік [PERSON] є тією особою, яка зобов`язана її утримувати. На підставі викладеного позивач просить визнати її чоловіка [PERSON] таким, що зобов`язаний утримувати її згідно ст. 75 Сімейного кодексу України. Ухвалою суду від 21.10.2024 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 14.10.2024 позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких просила прийняти рішення, яким визнати її чоловіка [PERSON] таким, що зобов`язаний її утримувати згідно ст. 75 Сімейного Кодексу України та зобов`язати його надавати позивачці матеріальну допомогу в сумі 3000,00 грн щомісячно. 30.10.2024 надійшло клопотання відповідача [PERSON] . В клопотанні зазначив, що позовні вимоги не підтримує, оскільки сам потребує утримання тому що дуже хворий. Його пенсія складає 12794,10 грн і даних коштів йому для лікування не достатньо. Крім того, розгляд справи просив проводити у його відсутність. 11.11.2024 позивач [PERSON] подала клопотання, згідно якого позовні вимоги просила суд читати в наступній редакції: «прошу суд встановити, що [PERSON] , мій чоловік, зобов`язаний утримувати мене, [PERSON] , його дружину, згідно с. 75 Сімейного Кодексу України». В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, [PERSON] і [PERSON] 20.02.1982 зареєстрували шлюб за актовим записом №2. Згідно довідки №2049 від 25.09.2024 виданої ПП «Бокуд» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , чоловік: [PERSON] , [INFO] , син: [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки до акту медико соціальної експертної комісії № 813891 від 11.09.2024 [PERSON] має ІІ групу інвалідності загального захворювання. Протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці. Інвалідність встановлено безтерміново. З довідки №3217 від 26.09.2024, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком з 25.08.2018 в розмірі 11149,28 грн. З довідки №3218 від 26.09.2024, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком з 27.03.2017 в розмірі 12794,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно положень ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліменти зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня2017року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що дружина є непрацездатною, наприклад, у зв`язку із відсутністю пенсій (або низького розміру) чи інших джерел існування. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особі коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму. Визначення потреби матеріальної допомоги непрацездатного члена подружжя здійснюється судом у кожному конкретною випадку за допомогою зіставлення доходів такого члена і прожиткового рівня. Саме за таких обставин законодавець зобов`язує одного з подружжя утримувати іншого непрацездатного члена подружжя, тобто надавати йому необхідну матеріальну допомогу. Обидва ці фактори підлягають доведенню в судовому процесі. До уваги приймається отримання непрацездатним членом подружжя пенсії, державній пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності одного з подружжя не зумовлює виникнення у другого з подружжя обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потреб матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] отримує пенсію 11149,28 грн. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2024 року 2361,00 гривня. Отже, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та ч. 2 ст. 76 СК України. Враховуючи встановлені обставини у справі, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову в суд, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. 75, 76 СК України,

Outcome: dismissed