Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

01 серпня 2023 року позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 6471562978 від 09 серпня 2020 року, у сумі 50569 гривень 40 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 17620 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 32949 гривень 40 копійок (а. с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 09 серпня 2020 року між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 6471562978 від 09 серпня 2020 року, за яким останній надано кредит у сумі 17620 гривень на умовах строковості, поворотності та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а позичальниця зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Заповненням анкети-заяви Позичальниця підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. 09 серпня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 17620 гривень на банківську карту відповідачки № [NUMBER] хх-хххх-5645, що, в свою чергу, свідчить про те, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому загальна сума заборгованості за кредитним договором на момент подання позовної заяви становить 50569 гривень 40 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 17620 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 32949 гривень 40 копійок. Разом з цим, позивачем зазначено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому, інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому, інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Пунктом 2.1. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, передбачено, що згідно умов Договору клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 50569 гривень 40 копійок. В подальшому, 05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено Договір факторингу № 05/07/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 05/07/24 від 05 липня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 50569 гривень 40 копійок. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 50569 гривень 40 копійок. Тому, ТОВ «Юніт Капітал» прохає суду стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року у сумі 50569 гривень 40 копійок разом із судовими витратами по справі у сумі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 09 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 83). 15 серпня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 09 серпня 2024 року, позивачем усунуто (а. с. 89-103). Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 26 вересня 2024 року (а. с. 104), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 21437/24-вих/2/204/3245/24 від 09 вересня 2024 року (а. с. 105). 04 листопада 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представниці відповідачки адвокатки Гасанової М.Ю. (а. с. 123-132), в яких вона позовні вимоги не визнає, поти їх задоволення заперечує. В поясненнях зазначає, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким право вимоги по кредитному договору № 647156297 від 09 серпня 2020 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передано ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Вказує, що позивач на підтвердження свого права вимоги за Кредитними договорами надає копії договорів факторингу, додаткових угод до них та актів прийому-передачі Реєстру боржників за договорами факторингу. Однак, за реєстром боржників відстежується сума заборгованості 37090 гривень 10 копійок, що суперечить заявленим позовним вимогам. 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, за яким право вимоги по кредитному договору № 647156297 від 09 серпня 2020 року, укладеним між Відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передано ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС». Зазначає, що позивач на підтвердження свого права вимоги за Кредитними договорами надає копії договорів факторингу, додаткових угод до них та актів прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу, однак, за реєстром боржників від 30 травня 2023 року відстежується сума заборгованості 50569 гривень 40 копійок, що вказує на те, що відсотки заборгованості продовжували нараховуватись навіть після закінчення строку кредитування (08.09.2020), оскільки кредитним договором передбачено строк кредитування 30 днів. Разом з цим, зазначає, що відповідно до вимог п. 1.2. кредитного договору, він надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником на споживчі потреби. Тобто, кінцева дата повернення Кредиту 08 вересня 2020 року. Так, відповідно до вимог п.п. 1.2 кредитного договору Банк надає клієнту кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби строком на 30 днів, тобто на строк з 09 серпня 2020 року по 08 вересня 2020 року включно. 05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 05/07/24, за яким право вимоги по кредитному договору № 647156297 від 09 серпня 2020 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передано ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Вказує, що позивач на підтвердження свого права вимоги за Кредитними договорами надає копії договорів факторингу, додаткових угод до них та актів прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу, однак, за реєстром боржників відстежується сума заборгованості 37090 гривень 10 копійок, що суперечить заявленим позовним вимогам. Разом з цим, зазначає про те, що позивачем не надано відповідних доказів виконання Договору факторингу, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», а саме сплати ціни продажу права грошової вимоги, що становить під сумнів набуття права вимоги до відповідачки за кредитним договором. Крім того, жоден з цих договорів не містить інформацію щодо реальної ціни продажу, що є істотною умовою договору факторингу. При цьому, зазначає, що з розрахунку заборгованості не вбачається за якою ставкою та за який період Позивач нараховує відсотки за користування кредитними коштами. Однак, загальний розмір відсотків складає 32949 гривень 40 копійок, що перебільшує суму загальної заборгованості за кредитним договором. Кредитний договір № 647156297 містив умови, що строк кредитування складає 30 днів до 08 вересня 2020 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Одночасно вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 22060 гривень 30 копійок та включає в себе суму кредиту 17620 гривень, проценти за користування кредитом в розмірі 4440 гривень 30 копійок (процентна ставка на дату укладення цього договору складає 25,20%). За змістом кредитного договору чітко визначається строк, в межах якого здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, тому в цьому випадку спірні умови необхідно трактувати на користь споживача та виходити зі строку кредитування 30 днів та загальної вартості кредиту у розмірі 22060 гривень 30 копійок, які первинно узгоджувались сторонами. Натомість, позивач у своїй заяві просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року у розмірі 50569 гривень 40 копійок, яка утворилась через невиконання належним чином зобов`язань останньою. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що між Сторонами було укладено кредитний договір № 647156297 від 09 серпня 2020 року, за умовами якого відповідачці надано грошові кошти у розмірі 17620 гривень. Вказує, що відповідно до вимог п. 1.2. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, на споживчі потреби, а відтак, кінцевою датою повернення Кредиту є 08 вересня 2020 року. Оскільки останнім днем кредитування є 08 вересня 2020 року, то строк позовної давності у три роки відраховується з 09 вересня 2020 року та, станом на дату звернення позивача з вказаним позовом до суду (01 серпня 2024 року), вже сплив. Тому прохає суду у задоволенні позовних вимог відмовити, застосувати строки позовної давності та, стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 12000 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові, з-поміж іншого, прохав суд про розгляд справи за його відсутності (а. с. 102). Відповідачка та її представниця адвокатка Гасанова М.Ю., в судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 119 та на звороті). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09 серпня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір кредитної лінії № 647156297 від 09 серпня 2020 року (а. с. 12-13), відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 17620 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов його договору. Відповідно до вимог п. 1.2 вказаного договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. При цьому, п. п. 1.3 та 1.4 вказаного кредитного договору встановлено, що на період строку, визначеного в п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,84 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовуються базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). З платіжного доручення № 9d3fca74-c7e3-409a-a2d0-267df8a90a0b від 09 серпня 2020 року (а. с. 29) та довідки АТ «КБ «Приватбанк» № 06_2/2024 від 25 червня 2024 року (а. с. 30-31) вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за вищевказаним кредитним договором, перерахувало [PERSON] на її картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) 17620 гривень. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 33-36). Укладеними між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» Додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року (а. с. 39), № 26 від 31 грудня 2020 року (а. с. 40-43), № 27 від 31 грудня 2021 року (а. с. 45) до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неодноразово продовжувався, останній раз строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року. Крім того, Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року сторони виклали текст Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у новій редакції (а. с. 40-43). Відповідно до вимог п. 4.1 вказаного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги бо божників в повному обсязі, з відповідним Реєстром прав вимоги. Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги № 103 від 13 жовтня 2020 року до даного Договору факторингу, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № 647156297 від 09 серпня 2020 року, укладеним з відповідачкою, загальна сума заборгованості 37090 гривень 10 копійок, з яких: 17620 гривень - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 19470 гривень 10 копійок. - заборгованість по відсоткам (а. с. 46-47), що також підтверджується Розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 13 жовтня 2020 року (а. с. 48-49). 05\~серпня 2020\~року між\~ТОВ «Таліон\~Плюс» та\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 50-52 та на звороті). Відповідно до вимог п. 4.1 вказаного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року (а. с. 55), № 3 від 30 грудня 2022 року (а. с. 56) до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року строк дії Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року неодноразово продовжувався, останній раз строк дії договору продовжено до 30 грудня 2024 року, включно. Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до даного Договору факторингу, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № 647156297 від 09 серпня 2020 року, укладеним з відповідачкою, загальна сума заборгованості 50569 гривень 40 копійок, з яких: 17620 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 32949 гривень 40 копійок заборгованість по відсоткам (а. с. 57-58), що також підтверджується Розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс» станом на 13 жовтня 2020 року (а. с. 59 та на звороті). 05\~липня 2024\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Онлайн\~Фінанс» та\~ТОВ «Юніт\~Капітал» було укладено Договір факторингу № 05/07/24, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а. с. 60-63). Відповідно до вимог п. 1.2 вказаного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Акту прийому-передачі Реєстру боржників, по формі, встановленій у відповідному додатку. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (а. с. 65-66). Також, 05 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 05/07/24 від 05 липня 2024 року (а. с. 67). Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 05/07/24 від 05 липня 2024 року, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за договором кредитної лінії № 64715 6297 від 09 серпня 2020 року, укладеним з відповідачкою, загальна сума заборгованості 50569 гривень 40 копійок, з яких: 17620 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 32949 гривень 40 копійок заборгованість по відсоткам (а. с. 65-66), Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до вимог статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17 та від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом в обґрунтування свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року посилався на те, що він набув відповідне право вимоги 05 липня 2024 року на підставі Договору факторингу № 05/07/24 укладеним між ним та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс», які набули право вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, які в свою чергу набули право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 647156297 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою виникли від 09 серпня 2020 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Більш того, суд зазначає, що з витягу з Реєстру прав вимоги № 103 (від первісного кредитора), в якому зазначено відповідачку, який датується 13 жовтня 2020 року, тобто через два роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Тобто, на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 вказав на те, що підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Натомість, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Так, Верховний Суд у своїх постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20 неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З огляду на викладене, зважаючи на те, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідачки [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Крім того, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 та від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Верховний Суд вказав на те, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Так, у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 Верховний Суд вказав на те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. Крім того, Верховний суд у своїх постановах від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 та від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 вказав на те, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Зазначене свідчить про те, що позивач у даній справі не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року. Так, приписами ст.\~256\~ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимули суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист пре установленого строку. Приписами ст. 257 ЦК України визначено строк загальної позовної давності тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі та є підставою для відмови у позові. Так, 04 листопада 2024 року відповідачкою до суду подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог відповідача (а. с. 133-134). Разом з цим, суд зазначає про те, що не приймає до уваги вказану заяву відповідачки, оскільки виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такі правові\~висновки викладені\~у постановах\~Великої Палати\~Верховного Суду\~у справах\~№№ 712/8916/17\~від 07 липня 2020 року, 369/6892/15-цвід 22 травня 2018 року, 367/6105/16-ц від 31 жовтня 2018 року, 575/476/16-ц від 07\~листопада 2018\~року, 183/1617/16 від 14 листопада 2018 року, 504/2864/13 від 28 листопада 2018 року, 522/2202/15-ц від 05 грудня 2018 року, 2004/1979/12 від 07 серпня 2019 року, 522/1029/18 від 18 грудня 2019 року, 372/266/15-ц від 16 червня 2020 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищенаведеного, суд доходить висновку про те, що наданими до суду доказами позивач не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року, а відтак підстави для задоволення заявлених ним вимог про стягнення із відповідачки заборгованості за кредитним договором № 647156297 від 09 серпня 2020 року, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed