Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У серпні 2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ «ВІН ФІНАНС») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим що 30 березня 2019 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання фінансового кредиту № 753468, відповідно до якого [PERSON] отримав позику у розмірі 7\~000 грн строком до 14 червня 2019 року. Договір укладено у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» виконала умови договору про надання кредиту та перерахувало відповідачеві кошти в розмірі 7\~000 грн. Проте, відповідач не виконав обов`язку щодо повернення коштів за договором кредиту, у результаті чого на дату укладення договору факторингу від 12 квітня 2018 року утворилася заборгованість, а саме: -Сума основного боргу 7\~000,00 грн; -Сума процентів 3\~780,00 грн; -Сума прострочених процентів 10\~962,00 грн; -Сума штрафів 3\~360,00 грн. Звертає увагу суду на те, що 12 квітня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі назву змінено на ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги у тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна». Позивач посилається на те, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 25\~102,00 грн, сума збитків з урахуванням 3 % річних 2\~262,50 грн, інфляційні втрати 9\~999,03 грн, що разом становить 37\~363,53 грн. При цьому у позовній заяві позивач посилається на поважність пропуску строку позовної давності у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби на території України та введенням воєнного стану. Ураховуючи наведене, ТОВ «ВІН ФІНАНС» просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 753468 від 30 березня 2019 року у загальному розмірі 37\~363,53 грн, яка складається з суми заборгованості 25\~102,00 грн, суми інфляційних витрат 9\~999,03 грн, суми 3% річних 2\~262,50 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 серпня 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 29 серпня 2024 року було скеровано запит на ім`я голови Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 02 вересня 2024 року відповіді зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання. Ухвала про відкриття провадження у справі та повістка з викликом до суду направлена відповідачу рекомендованим листом 11 вересня 2024 року. Рекомендований лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 24 вересня 2024 року слухання справи відкладено на 09 жовтня 2024 року у зв`язку з неявкою сторін. Виклик відповідача у судове засідання 09 жовтня 2024 року відбувся шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади. 09 жовтня 2024 року слухання справи відкладено на 30 жовтня 2024 року у зв`язку з повторною неявкою сторін. Виклик відповідача у судове засідання 30 жовтня 2024 року відбувся шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи Судом встановлено,\~що 30\~березня 2019\~року між\~ [PERSON] \~та ТОВ\~«Авентус Україна»\~укладено договір\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 753468, відповідно до якого [PERSON] отримав позику у розмірі 7 000 грн строком до 14 червня 2019 року. Відповідно до\~графіку платежів\~до договору\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 753468\~від 30\~березня 2019\~року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», сума позики 7\~000,00 грн, сума нарахованих процентів 3\~591,00 грн. У розрахунку нзаборгованості на дату укладення договору факторингу від 12 квітня 2018 року у [PERSON] перед ТОВ «Авентус Україна» утворилася заборгованість, а саме: - \~ \~ \~ \~Сума основного боргу 7 000,00 грн; - \~ \~ \~ \~Сума процентів 3 780,00 грн; - \~ \~ \~ \~Сума прострочених процентів 10 962,00 грн; - \~ \~ \~ \~Сума штрафів 3 360,00 грн. 12 квітня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі назву змінено на ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги у тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна». Участь сторін у розгляді справи Представник позивача адвокат Міньковська А. В., яка діє на підставі ордеру серії АІ № 1613395 від 16 травня 2024 року, в судове засідання не з`явилася, 24 вересня 2024 року подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримує та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 24 вересня 2024 року, 09 жовтня 2024 року та 30 жовтня 2024 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 30 березня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання фінансового кредиту № 753468, відповідно до якого [PERSON] отримав позику у розмірі 7 000 грн строком до 14 червня 2019 року. Позивачем до позовної заяви долучено копію договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі назву змінено на ТОВ «ВІН ФІНАНС»). У долученому до матеріалів позовної заяви копії договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року зазначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1). При цьому до позовної заяви та до інших поданих позивачем документів не долучено копії Реєстру прав вимоги або інших документів, які б підтверджували відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», хоча вона є його невід`ємною частиною. Зазначене виключає можливість встановлення обставини переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року щодо заборгованості [PERSON] . Крім того, суд враховує, що договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року укладено до виникнення у відповідача зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № 753468, оскільки останній укладено 30 березня 2019 року. Таким чином, позивач по справі позбавлений права стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року, оскільки не має доказів переходу до нього прав та обов`язків первісного кредитора. З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року суду не надано, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна стороні повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не має можливості встановити чи фактично відбувалось відступлення права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» саме щодо договору про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року, отже, позивач не довів своїх прав на відступлення на його користь прав вимоги, оскільки позивачем до матеріалів справ не було надано належних та допустимих доказів переходу до нього прав та обов`язків первісного кредитора, не доведено свого права вимоги до відповідача. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 договору про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимогиза договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. Отже, належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 753468 від 30 березня 2019 року суду не надано. З приводу аналогічної ситуації Верховним Судом зроблено наступний правовий висновок (у постанові від 26.06.2019 року у справі № 127/22347/14-ц): «Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, надавиш їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог, оскільки у цій справі позивач не надав належних, та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСО БА 1 11 червня 2008 року № 0101/0608/71 -139, зокрема позивач не надав суду акт приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року або інший двосторонній документ, який би міг підтвердити перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та у подальшому до ПАТ «Альфа-банк». Суд вважає, що позивач не довів своїх прав на відступлення на його користь прав вимоги, оскільки позивачем до матеріалів справ не було надано належних та допустимих доказів переходу до нього прав та обов`язків первісного кредитора, не доведено свого права вимоги до відповідача, а тому суд відмовляє ТОВ «ВІН ФІНАНС» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Щодо клопотання про поновлення строку позовної давності Разом з позовною заявою позивач подав клопотання, у якому просив поновити йому строк позовної давності для подання позову до суду обґрунтовуючи ведення урядом України карантину, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також введенням воєнного стану на території країни, що стало підставою для внесення відповідних змін у ЦК України та продовження строку позовної давності. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно дочастини 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на зазначене, клопотання позивача про поновлення строку позовної давності для подання позову до суду є обгрунтованим. Щодо судового збору Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, які були заявлені позивачем. \~\~\~\~

Outcome: dismissed