Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.1-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем до 2017 року перебували у шлюбі та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з нього стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно з 02.10.2012 до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] відсутня. Зазначає, що від іншого шлюбу має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Також на його утриманні перебуває дружина. Наразі він є військовослужбовцем ЗСУ та несе витрати на придбання речей і засобів захисту, тоді як на користь відповідача з нього стягуються значні кошти. Так, коли він перебуває в зоні бойових дій, аліменти доходять до 30 000 грн, а коли перебуває на ротації - до 5 900 грн. За таких обставин його матеріальне становище є недостатнім для забезпечення себе та утримання іншої сім`ї, у зв`язку з чим вважає за доцільне зменшити аліменти до 1/8 частини. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 05 вересня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач надала відзив на позовну заяву (а.с.46-48), відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що зменшення розміру аліментів на утримання спільної дитини до 1/8 частини заробітку позивача буде несправедливим стосовно [PERSON] , яка має право на достатній рівень життя, тоді як факт народження дітей в іншому шлюбі та утворення нової сім`ї не свідчить про погіршення матеріального стану позивача та не має впливати на умови проживання їхньої спільної дитини. [PERSON] не довів, що його майнове становище погіршилось, а також те, що його дружина є непрацездатною чи особою з інвалідністю, внаслідок чого перебуває на його утриманні. Також військовослужбовці під час проходження служби забезпечуються формою, одягом, обмундируванням та іншим, у зв`язку з чим посилання позивача на проходження служби та придбання у зв`язку з цим речей не може бути підставою для задоволення позову. З наданої позивачем довідки про доходи вбачається, що іноді аліменти стягуються в розмірі 30 000 грн, що свідчить не про погіршення його матеріального становища, а навпаки - покращення. При цьому [PERSON] самоусунувся від виховання їхньої доньки, не цікавиться її життям та здоров`ям, не дає батьківської турботи. Вказує, що вона працює на двох роботах для можливості утримувати доньку, її дохід становить не більше 15 500 грн на місяць. Водночас вони з донькою проживають одні, інших доходів не мають, несуть великі витрати на утримання житла, придбання харчування, шкільного приладдя, одягу, а також витрати на додаткові заняття та гуртки дитини. 30.09.2024 та 18.10.2024 розгляд справи відкладався. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ньому. За її клопотанням встановлений додатковий строк для подання доказів та долучено до матеріалів справи розрахунок зі сплати аліментів станом на 16.10.2024. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, разом з відзивом надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Після відкладення розгляду справи сторони в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. Суд ухвалив продовжити справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] до [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що не заперечується сторонами. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Постановою державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова від 10.05.2017 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання вищезазначеного рішення суду (а.с.12). 18.08.2017 шлюб між сторонами розірваний (а.с.9-10). Надалі [PERSON] 12 жовтня 2018 року уклав шлюб з [PERSON] , остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.15-16). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 25.01.2024 №558, позивач з сім`єю проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Позивач є учасником бойових дій (а.с.8) та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с.18). Згідно з листом Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові, у виконавчому провадженні [NUMBER] станом на 22.02.2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів відсутня (а.с.13). Відсутність заборгованості також підтверджується розрахунками (а.с.19, 58). З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] вбачається, що в липні 2022 року розмір доходу позивача склав 16 277,13 грн, у серпні 2022 року - 16 325,19 грн, у вересні 2022 року - 16 537,76 грн, у жовтні 2022 року - 16 537,76 грн, у листопаді 2022 року - 16 537,76 грн, у грудні 2022 року - 46 228,61 грн, у січні 2023 року - 46 273,95 грн, у лютому 2023 року - 45 189,94 грн, у березні 2023 року - 23 618,13 грн, у квітні 2023 року - 46 979,85 грн, у травні 2023 року - 89 209,55 грн, у червні 2023 року - 53 327,41 грн, у липні 2023 року - 53 327,41 грн, у серпні 2023 року - 43 795,15 грн, у вересні 2023 року - 47 920,52 грн, у жовтні 2023 року - 41 527,41 грн, у листопаді 2023 року - 23 777,41 грн, у грудні 2023 року - 203 944,22 грн, у січні 2024 року - 22 075,18 грн, у лютому 2024 року - 55 553,20 грн, у березні 2024 року - 123 777,41 грн, у квітні 2024 року - 127 840,00 грн, у травні 2024 року - 23 777,40 грн, у червні 2024 року - 23 777,40 грн, у липні 2024 року - 93 777,41 грн, у серпні 2024 року - 123 777,41 грн, у вересні 2024 року - 46 486,30 грн, у зв`язку з чим з нього стягнуті аліменти в розмірі 4 069,28 грн, 4 081,30 грн, 4 134,44 грн, 4 134,44 грн, 4 134,44 грн, 11 557,15 грн, 11 568,49 грн, 11 297,31 грн, 5 904,53 грн, 11 744,96 грн, 22 302,39 грн, 13 331,85 грн, 13 331,85 грн, 10 948,79 грн, 11 980,13 грн, 10 381,85 грн, 5 944,35 грн, 50 986,06 грн, 5 518,80 грн, 13 888,30 грн, 30 944,35 грн, 31 960,00 грн, 5 944,35 грн, 5 944,35 грн, 23 444,35 грн, 30 944,35 грн, 11 621,58 грн відповідно (а.с.19, 58). З довідок про доходи [PERSON] вбачається, що остання працює медичною сестрою в КНП «ЧМЛ №2» ЧМР та в Управлінні освіти ЧМР, а розмір її доходу за період з березня до серпня 2024 року склав 64 944,23 грн та 51 059,73 грн відповідно (а.с.51-52). Відповідно до довідки Чернігівської гімназії №34, дитина [PERSON] навчається в закладі з 2016 року, її батько за час навчання контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується, не бере учать у вихованні дитини (а.с.50). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами 1 і 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Проте позивач, тобто особа, яка сплачує аліменти, має довести, що змінились обставини, що існували при ухваленні рішення про стягнення аліментів. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги для зменшення розміру аліментів, позивач зазначав про народження двох дітей від нового шлюбу, перебування їх та дружини на утриманні, необхідність придбання речей та засобів захисту як військовослужбовцю, а також стягнення з нього аліментів у значному розмірі. Стосовно цих доводів суд зазначає наступне. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на предмет перебування дружини та дітей від другого шлюбу саме на утриманні позивача, у той час як за загальним правилом обов`язок з утримання покладається як на дружину, так і на чоловіка. Так само, матеріали справи не містять і доказів щодо придбання військових речей чи іншого обладнання, необхідних для виконання обов`язків військової служби, саме за рахунок позивача. Суд не виключає того, що не всі фактичні витрати військовослужбовця, що пов`язані із проходженням військової служби у період воєнного стану, завжди можуть бути документально підтверджені. Однак, посилання на ці обставини як на такі, що мають характер систематичних та призвели до погіршення фінансового стану позивача в аспекті можливості сплати аліментів, вимагають їх доведеності в судовому порядку належними, достовірними та допустимими доказами. При цьому суд враховує працездатний вік дружини позивача, відсутність відомостей про її непрацездатність чи статус особи з інвалідність, а також враховує положення статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців здійснюється в порядку, за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, центральними органами виконавчої влади, тобто є обов`язком держави. Відтак перебування на утриманні [PERSON] дружини та систематичне придбання ним обмундируванням для виконання обов`язків військової служби не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, у зв`язку з чим вказані обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. З наданих позивачем доказів вбачається, що його дохід є мінливим та в різні місяці відрізняється залежно від обставин проходження військової служби (16 000 грн, 40 000 грн, 20 000 грн, 50 000 грн, 90 000 грн, 120 000 грн, 200 000 грн). У зв`язку з цим і розмір сплачених аліментів в різні місяці суттєво відрізняється. Вказані відомості не свідчать про погіршення майнового стану позивача, а доказів на підтвердження дійсного погіршення майнового стану ним не надано. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд у своїх правових позиціях щодо застосування норм права неодноразово наголошував, що сам по собі факт народження іншої дитини без надання доказів погіршення майнового стану платника аліментів не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів (постанова у справі №760/9783/18-ц від 03.06.2020, постанова у справі №715/2073/20 від 28.05.2021 тощо). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 565/2071/19) вказав на порушення вимог закону судами, які не звернули уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме: народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. У порушення вимог закону судами не було враховано те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судами було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того вказано, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Отже, з урахуванням встановлених вище фактичних обставин справи та в аспекті правових висновків Верховного Суду, що підлягають врахуванню судом при вирішенні даної справи як такі, що відповідають критеріям релевантності, суд дійшов висновку про те, що сам пособі факт народження дітей в іншому шлюбі, за умови недоведеності факту погіршення майнового стану позивача, не може бути визнаний підставою для зменшення розміру аліментів. Також суд при вирішенні даного спору бере до уваги й те, що визначений раніше судом розмір аліментів відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 Цивільного кодексу України), а з огляду на по суті мінливий обсяг доходів позивача зменшення розміру аліментів може призвести до непропорційного погіршення становища дитини [PERSON] у випадку настання чергового періоду зменшення обсягу доходів позивача, імовірність чого, із урахуванням наявних у справі доказів, слід оцінювати як високу. Також суд бере до уваги й те, що матеріалами справи об`єктивно підтверджується відносно невисокий рівень доходів відповідача, її самостійне виховання дитини, працевлаштування відповідача одночасно в двох організаціях із метою заробітку. Отже, враховуючи вищезазначене в сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме - погіршення матеріального становища позивача у зв`язку із зміною сімейного стану (одруження та народження двох інших дітей), не було доведено. Останній є особою працездатного віку, отримує дохід, розмір якого хоча і є мінливим, проте достатнім для утримання дітей. Також суд враховує, що обов`язок утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, тоді як позивачем не доведено, що він самостійно утримує дітей від нового шлюбу. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити повністю. Водночас слід зазначити, що позивач не позбавлений права у разі зміни матеріального та сімейного становища звернутись з позовом про зменшення розміру аліментів. V. Розподіл судових витрат Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн (а.с.34). У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed