Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Хільковець Тетяни Василівни, [PERSON] , [PERSON] , Міністерства юстиції України про встановлення факту не вчинення (неукладеності) договору дарування, про скасування запису проведеної державної реєстрації права власності та витребування квартири з чужого незаконного володіння. В позовній заяві з врахуванням заяви про зміну предмету позову зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 32,8 кв. м., житловою площею 16,9 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 12 липня 1993 року належала [PERSON] . 20 грудня 2004 року в Другій Харківській державній нотаріальній конторі [PERSON] посвідчила заповіт на сина своєї племінниці [PERSON] , яким на випадок своєї смерті заповіла йому все своє майно. [PERSON] було важко самій переборювати хвороби. Через численні хвороби та самотність вона перебувала у складних життєвих обставинах. В силу свого віку та стану здоров`я [PERSON] потребувала постійної сторонньої допомоги. З роками її потреба у сторонній допомозі підсилювалася. [PERSON] було важко самій переборювати хвороби та обслуговувати себе. Тому вона погодилася на переконання та обіцянки [PERSON] про надання їй з його боку реальної необхідної допомоги та догляду у подальшому житті (забезпечення її грішми, одежею, продуктами харчування, ліками, підтримка квартири в належному технічному стані) взамін на укладання Договору довічного утримання та догляду. Проте, після підготовки [PERSON] усіх необхідних документів, 26 квітня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Галиною Іванівною між [PERSON] та [PERSON] було посвідчено не Договір довічного утримання та догляду, а Договір дарування квартири сину відповідача [PERSON] . Таким чином, з метою заволодіння належної [PERSON] квартири, відповідач [PERSON] , обманними діями, використовуючи довіру самотньої хворої жінки, що потребувала стороннього догляду і на той час, призвів її до помилки щодо обставин, які мають істотне значення, та до неправильного сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування квартири замість договору довічного утримання. Введена в оману [PERSON] вважала, що вона посвідчила з [PERSON] договір довічного утримання, і що вказаний громадянин буде здійснювати догляд за нею та її утримання. Однак, перехід права власності на квартиру від [PERSON] до громадянина [PERSON] за договором дарування не відбувся. Саму квартиру та ключі від неї ані [PERSON] , ані [PERSON] не отримали, дарунок не прийняли, технічну інвентаризацію квартири не проводили, державну реєстрацію Договору дарування та права власності на квартиру у «Харківському МБТІ» ХМР (до 01 січня 2013 року) не здійснювали. Починаючи з 2011 року, позивачка [PERSON] разом з ТЦНСП Холодногірського району м. Харкова допомагала [PERSON] та забезпечувала її необхідними продуктами харчування, ліками, одежею. Вона допомагала їй у пранні білизни, купала її та доглядала за нею як за рідною матір`ю. З метою надання цим цивільним відносинам законного характеру 08 червня 2018 року між [PERSON] (Відчужувач) та [PERSON] (Набувач) було укладено спадковий договір стосовно квартири, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] (реєстр. № 388), за яким Набувач зобов`язується виконувати розпорядження Відчужувача, а право власності на квартиру виникає у Набувача з моменту смерті Відчужувача. 14 лютого 2018 року Державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дейнеко Тетяною Вікторівною внесено запис про право власності [PERSON] за № 24872041 на об`єкт нерухомого майна:1487488363101 (з відкриттям розділу) на підставі Дублікату свідоцтва про право власності. Державними реєстраторами відповідачу [PERSON] неодноразово було відмовлено у реєстрації за ним права власності на спірну квартиру. Рішення про відмову в проведенні державної реєстрації відповідачем не оскаржені та не скасовані. Тому реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] , що проведена державним реєстратором [PERSON] за договором дарування, який не відбувся, є незаконною. Також, не маючи права укладати договори щодо спірної квартири, 08 грудня 2020 року відповідачами укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував [PERSON] зазначену квартиру . 05 липня 2019 року [PERSON] посвідчила заповіт на ім`я позивача [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Тому посилаючись на вказані та інші обставини, вважаючи незаконним проведення реєстраційних дій щодо квартири, та посилаючись на наявність у неї прав на спірну квартиру, позивач просила суд: встановити факт неукладеності (невчинення) Договору дарування квартири [ADDRESS] (сторони: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ) від 26 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І. (реєстр. № 6753); визнати протиправними рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48013352 від 30.07.2019 15:26:17 (дата, час державної реєстрації:19.07.2019 14:04:00), [PERSON] , Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради (на даний час Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська область) та скасувати у Державному реєстрі прав: 1) запис про право власності № 32610476, що прийнято на підставі рішення від 30.07.2019 № 48013352 15:26:17 (дата, час державної реєстрації:19.07.2019 14:04:00), власники: [PERSON] , форма власності: приватна, розмір частки: 1; 2) внесення змін до запису про право власності № 24872041 у розділі «Деталізована інформація про право власності» (дата, час державної реєстрації:14.02.2018 13:47:04), що прийнято на підставі рішення від 30.07.2019 № 48013352 15:26:17 (дата, час державної реєстрації:19.07.2019 14:04:00) в частині зміни розміру частки у праві власності з «1» на «0» та у розділі Додаткові відомості: Право власності припинено, власники: [PERSON] (дата, час внесення змін: 30.07.2019 15:38:14); витребувати з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] /об`єкт нерухомого майна № 1487488363101/ та визнати за громадянкою [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] /об`єкт нерухомого майна № 1487488363101/ після померлої [PERSON] у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 05.07.2019 року Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Судові витрати просила покласти на відповідачів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15 липня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в загальному позовному провадженні. Розпорядженням голови Верховного Суду\~від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження\~справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа №642/4365/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 05 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати зі стадії підготовчого провадження. До звершення підготовчого судового засідання позивач подала суду заяву про зміну предмету позову, у якій просила суд розглядати уточнену позовну заяву, а саме віндикаційний позов до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Хільковець Тетяни Василівни, [PERSON] , [PERSON] , Міністерства юстиції України про встановлення факту не вчинення (неукладеності) договору дарування про скасування запису проведеної державної реєстрації права власності та витребування квартири з чужого незаконного володіння. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2023 року вказаний віндикаційний позов прийнято до розгляду. Відповідач Міністерство юстиції України надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив (т. 1 а.с. 135-139, т.3 а.с.188-192). У відзиві зазначив, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - Закон). Повноваження, основні завдання і порядок діяльності Міністерства юстиції України врегульовано Положенням про Міністерства юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (далі за текстом - Положення). Пунктом 3 Положення визначено основні завдання Міністерства юстиції України. Слід зазначити, що зміст та обсяг повноважень, закріплених Положенням та чинним законодавством не наділяє відповідача повноваженнями щодо вчинення будь яких дій, пов`язаних з вимогами Позивача та викладених у позовній заяві. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону, Міністерство юстиції України, розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першою статті 37 Закону, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Тобто, тільки у випадку прийняття відповідного рішення за результатами розгляду скарги на рішення державного реєстратора, Міністерство юстиції України мало б повноваження внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З зазначеного слідує, що обов`язки по реєстрації права власності на нерухоме майно або скасування такої реєстрації за рішенням суду, тобто відновлення, у разі задоволення позову, нібито порушених прав позивачки, не належать до кола повноважень Міністерства юстиції України. У позовній заяві відсутня жодна вимога спрямована до Міністерства юстиції України. Позовна заява не містить ґрунтовних посилань та доводів, які б свідчили про порушення прав Позивача з боку Міністерства юстиції України. Наявні владні повноваження відповідача ніяким чином не можуть слугувати підставою залучення його у справу у якості співвідповідача у випадку, коли ніякого порушення прав і охоронюваних законом інтересів з його боку не відбувалось. Міністерство юстиції України не може відповідати за дії вчинені державним реєстратором, оскільки такі дії вчиняються останнім самостійно, та відповідно до положень чинного законодавства його наділено власною адміністративною процесуальною правосуб`єктністю. Він, як посадова особа, що має статус суб`єкта владних повноважень, від власного імені може здійснювати права та виконувати обов`язки в суді. Мін`юст не є володільцем квартири [ADDRESS] , а, відтак його залучення у якості відповідача по справі № 642/4365/21 є необґрунтованим та таким, що не відповідає усталеній практиці Верховного Суду та чинним нормам процесуального права. Рішенням Ленінського районного суду від 12.03.2019 по справі № 642/4237/18 за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Галиною Іванівною, реєстраційний №6753; визнано недійсним спадковий договір стосовно вказаної квартири від 08.06.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих Вікторією Володимирівною, реєстровий №388. Вказане рішення набрало законної сили. Право власності на оспорювану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі вказаного рішення, яке вступило в законну силу. З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги цілком необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в тому числі до Міністерства юстиції України, як неналежного відповідача. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти первісних позовних вимог заперечив (т. 1 а.с. 180-187). У відзиві зазначив, що дійсно, 26 квітня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв за малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було укладено договір дарування, відповідно до п. 1 якого [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №6753. Після нотаріального посвідчення вказаного договору право власності за малолітнім [PERSON] зареєстровано не було, [PERSON] набув зазначене право, яке було зареєстровано в нотаріальному реєстрі. В 2016 році [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 31 травня 2018 року, в задоволенні її позову було відмовлено. Таким чином вимога [PERSON] про встановлення факту неукладеності договору дарування від 26 квітня 2005 року є надуманою та необґрунтованою. У зв`язку з відсутністю оригіналу договору дарування вказаної вище квартири від 26 квітня 2005 року для проведення реєстрації права власності виникла необхідність в отриманні дублікату договору дарування. 16 липня 2018 року ним отримано дублікат договору дарування від 26 квітня 2005 року та подано документи для проведення державної реєстрації права власності. Але оскільки за [PERSON] право власності на квартиру було зареєстровано на підставі іншого правовстановлюючого документу, в реєстрації права власності йому було відмовлено. 08 червня 2018 року [PERSON] в порушення інтересів [PERSON] укладено з [PERSON] спадковий договір. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2009 року, яке набрало законної сили 16 квітня 2019 року, за [PERSON] визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору від 26 квітня 2005 року. Цим же рішенням визнано недійсним спадковий договір від 08 червня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . На даний час на підставі договору дарування від 08 грудня 2020 року власником спірної квартири є [PERSON] . Оскільки [PERSON] перешкоджала йому в користуванні належною йому квартирою, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року задоволено його вимоги про виселення [PERSON] та вселення його до квартири. На підставі викладеного, посилаючись на безпідставність позовних вимог, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Не погодившись з доводами відповідачів, викладених у відзивах, позивач надала відповіді на відзиви, у яких просила відмовити в задоволенні відзивів (т.1 а. с.194-207, 216-232). Департамент реєстрації Харківської міської ради надав відзив, у якому проти позовних вимог заперечив (т.1 а.с. 152-160). У відзиві зазначив, що державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради права та законні інтереси позивача не порушені, оскільки при здійсненні реєстраційних дій державний реєстратор діяв у повній відповідності до вимог законодавства України. Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити (т.1 а.с.152-160). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року частково задоволено клопотання позивач [PERSON] про витребування доказів. Витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради належним чином завірену копію Реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 1487488363101. Витребувано з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради довідку (відомості) про перелік осіб, за якими станом на 31.12.2012 на праві приватної власності була зареєстрована квартира [ADDRESS] , коли та на підставі якого правовстановлюючого документу. Витребувано від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кривошеїної Ірини Миколаївни належним чином засвідчену копію нотаріальної дії\~Договору дарування від 08.12.2020 (реєстр.№ 1594, сторони: [PERSON] та [PERSON] ) (т.1 а.с.269, т.2 а.с. 10). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, уповноваживши адвоката Сєрого В.В. представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Міністерства юстиції України Богуцька В.В. в судовому засіданні проти позову заперечила. При цьому посилалась на обставини, викладені у відзиві. Інші учасники справи та/або їх представники, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Правовідносини власності щодо квартири за адресою: [ADDRESS] неодноразово були предметом судового розгляду. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому є встановленими та не доказуються при розгляді даної справи за позовом [PERSON] обставини, встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року у справі №642/4237/18, яке набрало законної сили 16 квітня 2019 року (т.1 а.с. 51-56). Зокрема, вказаним судовим рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] є однокімнатною, житловою площею 16,9 кв.м, загальною площею 32,8 кв.м. Вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 12.07.1993 року, зареєстрованого в КП ХМБТІ 12.07.1993 року за №П-4-530. У квітні 2005 року [PERSON] повідомила про свій намір подарувати квартиру малолітньому [PERSON] на його день народження, т.я. сторони перебували у рідних стосунках. 26 квітня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв за малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було укладено договір дарування, відповідно до п. 1 якого [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №6753. Після нотаріального посвідчення договору дарування від 26 квітня 2005 року право власності за неповнолітнім [PERSON] в КП ХМБТІ не було зареєстровано, але за [PERSON] було зареєстровано у нотаріальному реєстрі правочинів щодо нерухомого майна. В 2016 році [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування було відмовлено, та Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року по справі №642/968/16-ц залишено без змін. Після набрання рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц законної сили, [PERSON] отримав 16 липня 2018 року дублікат договору дарування від 26 квітня 2005 року. Рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації ХМР Вєлєвої А.О. №42110249 від 18 липня 2018 року відмовлено в державній реєстрації права власності на зазначену квартиру, бо в процедурі розгляду заяви було встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за дарувальником на підставі іншого правовстановлюючого документу. 14.02.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Дейнеко Тетяною Вікторівною внесена запис про право власності [PERSON] за №24872041 на підставі дублікату свідоцтва про право власності №4-93-18124а від 12.07.1993 року, який зареєстрований за №Д-1024-4-93-18124а від 13.02.2018 року, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39715870 від 16.02.2018 року. 08.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., реєстровий №388. Після посвідчення спадкового договору приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В. було накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, внесена запис про обтяження №26535452, підставою виникнення обтяження є вказаний спадковий договір, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41515629 від 08.06.2018 року, державний реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Непочатих В.В., особа, в інтересах якої встановлено обтяження - [PERSON] , особа, майно якої обтяжується [PERSON] 08.06.2018 року, після винесення постанови апеляційним судом Харківської області від 31 травня 2018 року, [PERSON] в порушення інтересів [PERSON] було укладено спадковий договір з [PERSON] та застосовано обтяження - заборона на нерухоме майно, підставою виникнення якої є вказаний спадковий договір. Рішенням Ленінського районного\~суду м.\~Харкова від\~12\~березня 2019\~року у\~справі №642/4237/18 за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16,9 кв.м, загальною площею 32,8 кв.м, на підставі договору дарування від 26 квітня 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І., р.№6753. Визнано недійсним спадковий договір стосовно квартири [ADDRESS] від 08.06.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., р. №388. Скасовано рішення про державну реєстрацію на підставі спадкового договору, індексний номер 41515629 від 08.06.2018 року обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , запис про обтяження номер 26535452 (т. 1 а.с. 51-56). На підставі викладеного суд відхиляє посилання позивача та її представника на те, що після укладення [PERSON] та [PERSON] договору дарування квартири 26 квітня 2005 року у відповідача не виникло право власності на квартиру, а також на неправомірність реєстраційних дій щодо реєстрації за [PERSON] права власності на спірну квартиру. Наведеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування від 26 квітня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І., р.№6753. Тому відсутні підстави для визнання цього договору неукладеним. При цьому суд відхиляє посилання представника позивача на мотивувальну частину рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року у справі №642/968/16-ц, у якому зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладання (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направлена на оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно зі ст. ст.\~210\~та\~640 ЦК України\~не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року у справі №642/4237/18 встановлено факт укладення такого договору. Відповідно до договору дарування квартири від 08 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М., [PERSON] подарував зазначену квартиру [PERSON] . Вказаний договір став підставою для реєстрації у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно права власності на вказану квартиру за [PERSON] (т. 1 а.с.61). Таким чином, на час розгляду справи власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування 08 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М. Зазначений договір не розірваний, не визнаний недійсним та є чинним. Цим спростовуються доводи позивача про незаконне володіння відповідачем зазначеною квартирою. Відповідно до\~статті\~328\~Цивільного кодексу\~України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] , а потім [PERSON] набули право власності на зазначену квартиру на підставах, що не заборонені законом. Тому підстави для витребування квартири у законного власника відсутні. Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 січня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (т. 1 а.с. 57). Як підтверджується довідкою від 22 січня 2021 року №02-14/88, виданою Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою, 05 липня 2019 року за реєстровим №2-150 Другою Харківською державною нотаріальною конторою від імені [PERSON] було посвідчено заповіт на все належне їй майно на ім`я [PERSON] . 15 січня 2020 року від імені [PERSON] Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою було прийнято заяву про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви було заведено спадкову справу №12/2020 (т. 1 а.с. 58). Але постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 27 листопада 2020 року №1980/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 59-60). Як підставу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом вказано, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано право власності №32610436 від 19 липня 2019 року за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування, посвідченого Мороз Г.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 26.04.2005 за реєстровим №6753, дублікат якого виданий 16.07.2018 за реєстровим №3388; рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2019 року за № 642/4237/18 та ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 за №642/4237/18. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України с падкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року у справі №642/4237/18, яке набрало законної сили 16 квітня 2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] , за яким вказане право власності зареєстровано 19 липня 2019 року, саме [PERSON] , а не [PERSON] був власником зазначеної квартири на день смерті [PERSON] [INFO] . Тому вказана квартира не увійшла до складу спадщини, яка відкрилася після померлої [INFO] [PERSON] . Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки спірна квартира не увійшла до складу спадщини, відповідно, позивач [PERSON] не набула права власності на неї в порядку спадкування після [PERSON] . Тому відсутні\~підстави для\~визнання за\~ [PERSON] \~права власності\~на спірну\~квартиру в\~порядку спадкування\~за заповітом\~після померлої\~ [INFO] \~ [PERSON] ,\~а також\~для витребування з володіння [PERSON] та передачі їй цієї квартири. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] . Інші доводи, викладені в позовній заяві, не надають підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не набула. До складу спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач, спірна квартира не увійшла. Крім того, позивач не була стороною договору дарування від 26 квітня 2005 року. Тому укладенням даного договору та подальшою реєстрацією права власності на вказану квартиру за іншими особами право позивача порушено не було, а відповідно, воно не потребує захисту. Також суд звертає увагу на те, що державний реєстратор [PERSON] та Міністерство юстиції України не є учасниками спірних правовідносин. Вони не були сторонами оскаржуваного договору, не набували прав власності на спірну квартиру. А та обставина, що державним реєстратором здійснювалась державна реєстрація прав, не робить державного реєстратора учасником правовідносин власності на спірну квартиру. Верховний Суд у Постанові від 20 грудня 2023 року у справі № 686/30591/21, провадження № 61-7360св23, роз`яснив наступне. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України)… …Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі\~\~ № 910/17792/17. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що державний реєстратор [PERSON] та Міністерство юстиції України, що не є учасниками спірних правовідносин, є неналежними відповідачами у справі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до них. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed