Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діяв адвокат Герасимчук Олег Олександрович, через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому, посилаючись на статті 104, 105, 110, 112 СК України, просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 20 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №149, та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн, та на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 149. За час шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, мають розбіжності в поглядах на сімейне життя та обов`язки, шлюб між ними носить формальний характер, подальше збереження сім`ї на думку позивача [PERSON] є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 09 жовтня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 05 листопада 2024 року. Учасники справи в призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Представник позивача адвокат Герасимчук О.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача [PERSON] та її представника. Відповідач [PERSON] також просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, про що подав до суду заяву від 05 листопада 2024 року. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 20 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 20 жовтня 2010 року складено відповідний актовий запис за № 149. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 11). Під час шлюбу [INFO] в них народилась дочка [PERSON] , батьком якої є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2010 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи ( а.с.12). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 22 листопада 2010 року Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що на сторінці 11 паспорта міститься відповідний штамп ( а.с.7). Відповідно до інформації №15-08/1741 від 20 вересня 2024 року Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 09 жовтня 2024 року відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України, [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.08.2002 по теперішній час ( а.с. 26). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, мають розбіжності в поглядах на сімейне життя та обов`язки, шлюб між ними носить формальний характер, подальше збереження сім`ї на думку позивача [PERSON] є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського\~суду\~з\~прав\~людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У позовній заяві відомостей про місце проживання малолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу та наявність між сторонами спору щодо спільного майна, набутого за час шлюбу, не зазначено. Як вбачається із заяви відповідача від 05 листопада 2024 року, малолітня дочка сторін проживає разом із позивачем, спірні питання щодо поділу майна відсутні. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] щодо її прізвища після розірвання шлюбу свою позицію не висловила, тому суд доходить висновку про необхідність залишення їй прізвища [PERSON] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. В позовній заяві позивач [PERSON] , в інтересах якої діяв адвокат Герасимчук О.О., просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень. У поданій до суду заяві від 05 листопада 2024 року відповідач сформулював клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу до 2000 гривень, оскільки заявлені витрати є завищеними та необґрунтованими. За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ( частина друга статті 137 ЦПК України). За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК\~України). Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою\~статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частини четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої \~статті 137 ЦПК України\~суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята шоста \~статті 137 ЦПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved