Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої наслідком дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовує тим, що 09.10.2023 року о 17.30 год. в м. Черкаси, на перехресті вул. С.Волкова -вул. Бігуча, керуючи автомобілем Nissan Leaf д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ), рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] ( [PERSON] ) під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.11 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2023 року (справа № 712/11052/23, провадження № 3/712/3289/23) [PERSON] щодо вказаних подій визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. 00 коп. Відповідальність водія Nissan Leaf д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована страхувальником [PERSON] , згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215082881 в НАСК «ОРАНТА». 29.12.2023 НАСК «ОРАНТА» було на адресу позивача [PERSON] направлено лист щодо рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 37 968,71 грн. Він звернувся до СОД-ФОП [PERSON] з метою проведення авто-товарознавчого дослідження, в результаті чого останнім було складено Звіт № А01-25 від 31.01.2024 року. За результатами проведеного авто-товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] складає 55 241,90 грн. Вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, а саме: 55\~241, 90 грн. 37\~968, 71 грн. = 17\~273,19 грн. Крім того, ним було здійснено оплату проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 3500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 31.01.2024 року. Ці збитки понесені ним внаслідок винних дій відповідача, які необхідні були задля відновлення порушеного права позивача. Крім того, внаслідок протиправних винних дій [PERSON] йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , після пошкодження транспортного засобу, він постійно, відчуваючи напруження в родині та будучи не в змозі пересуватися на автомобілі, фактично змушений замість владнання свого життя та життя своєї родини звертатися до суду та захищати протизаконно порушені права. Зазначені обставини потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття. В результаті ДТП ним були понесені душевні страждання, як він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна, а саме, - автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , і вважає за необхідне відшкодувати за рахунок винуватця дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в розмірі 20000 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20773,19 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 20000 грн., на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.08.2024 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. Судове засідання у справі призначене на 09:00 год. 10.09.2024 року. 08.08.2024 року на адресу відповідача [ADDRESS] була направлена судова повістка про виклик в судове засідання, ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками. 22.08.2024 року конверт повернувся на адресу суду з поміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». 10.09.2024 року на адрес відповідача - [ADDRESS] був направлений судовий виклик в судове засідання, призначене на 09:00 год. 24.10.2024 року. 20.09.2024 року конверт повернувся на адресу суду з поміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до\~ч.ч.1.2.3\~ст.\~128\~ЦПК України,\~суд викликає\~учасників справи\~у судове\~засідання або\~для участі\~у вчиненні\~процесуальної дії,\~якщо визнає\~їх явку\~обов`язковою.\~ Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки. Зважаючи на вищевикладене, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.10.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно вказаної постанови, [PERSON] , 09.10.2023 року о 17.30 год. в м. Черкаси, на перехресті вул. С.Волкова-вул. Бігуча, керуючи автомобілем Nissan Leaf д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ), рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] ( власник [PERSON] ) під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.11 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Також судом встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-праовоа відповідальність власника автомобіля Nissan Leaf д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в НАСК «Оранта» (страховий поліс № 215082881). Листом №09-02-22/4602 від 29.12.2023 року НАСК «Оранта» повідомила [PERSON] про те, що відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 09.10.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу Nissan Leaf д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.06.2023 року №215082881. ПАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 37968,71 грн. Як вбачається із звіту № А01-25 від 31.01.2024 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] складає 55 241,90 грн. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019р. справа №676/518/17). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Як передбачено ст. 1194 Цивільного Кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, який підтриманий Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Крім того, згідно позиції Верховного Суду, приведеної у постанові від 15.10.2020 за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі № 755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За таких обставин приходить до висновку по стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням у сумі 17273,19 грн. (55241,90 грн. 37968,71 грн.). Крім того, Як вбачається з квитанції № 1 від 31.01.2024 року, за проведення авто-товарознавчого дослідження позивачем було сплачено 3500 грн. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20773,19 грн. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 20000 грн., виходячи з того, що він був вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, у зв`язку з пошкодженням свого автомобіля. Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 25773,19 грн., що складає 63,21% від загальної ціни позову (40773,19 грн.), то відповідно до статті 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 765,59 грн. На підставі наведеного, ст. 1194 ЦК України,

Outcome: partial