Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

21 серпня 2024 року [PERSON] звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 02 листопада 2020 року в сумі 9500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату звернення до суду з позовом становить 392786,05 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 листопада 2020 року між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач написала розписку. За умовами розписки [PERSON] отримала від позивача у позику 10000 доларів США, які зобов`язалася повернути не пізніше 31 грудня 2022 року. Відповідач отримані у позику кошти позивачу не повернула, в зв`язку із чим позивач вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила проти задоволення позовних вимог та ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, ознайомившись із позовною заявою та дослідивши матеріали справи приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Як встановлено судом,\~02\~листопада 2020\~року [PERSON] \~отримала від\~ [PERSON] у\~борг грошові\~кошти в\~сумі 10000\~доларів США\~та зобов`язалася\~повернути грошові\~кошти не\~пізніше 31\~грудня 2022\~року. Дана обставина підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією розписки від 02 листопада 2020 року, написаною та підписаною власноручно відповідачем. Відповідач у визначений строк суму позики не повернула, а тому 30 червня 2024 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про повернення коштів, яку [PERSON] отримала і у відповіді на претензію, адресованій позивачу, вказувала на те, що в запропонований [PERSON] 30-денний строк повернути грошові кошти вона не зможе, запропонувала сплачувати борг частинами по мірі її можливостей, просила визначити більший строк на сплату боргу. На момент розгляду справи 11 листопада 2024 року відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення боргу в повному обсязі, оскільки 24 липня 2024 року сплатила позивачу 500 доларів США, про що зроблена відмітка на звороті розписки. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором позики у відповідача перед позивачем утворилася прострочена заборгованість у розмірі 9500 доларів США. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в розмірі 10000 доларів США підтверджується розпискою, за якою [PERSON] зобов`язувалася повернути борг до 31 грудня 2022 року, однак не виконала умови договору та не повернула всю суму позики позикодавцеві. Таким чином, суд прийшов до висновку, що внаслідок ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань утворився борг у відповідача перед позивачем. Згідно правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 9500 доларів США. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідача. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, згідно положень ч.1ст.142 ЦПК України, з нього підлягає стягненню на користь позивача лише 50 відсотків судового збору, інша частина сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved