Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

10.04.2024 року адвокат Кулаков В.В. звернувся з позовом в інтересах позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В позові посилається на те, що з відповідачкою 17 серпня 2013 року зареєстрували шлюб, який 24 лютого 2013 року розірваний за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області, внаслідок якого шлюб між сторонами припинено. В період спільного проживання сторонами було придбано майно, а саме: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . Вантажний автомобіль Volkswagen Transporter та автомобіль Volkswagen Jetta вже тривалий час перебувають в користуванні Позивача, використовуються в роботі та по господарству. Автомобіль Volkswagen Tiguan перебуває у постійному користуванні відповідачки. Враховуючи, що спільне життя між сторонами не склалося позивач вирішив у добровільному порядку поділити майно, однак виникли суперечності і змушений звернутися з позовом до суду. З метою визначення вартості транспортних засобів звернувся до ТОВ «Оціночний стандарт» як до спеціальної організації, яка має визначити ринкову вартість автомобіля у відповідності до методик та прав оцінювання. Вважає, що зазначене майно є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу та просить визнати за Позивачем право власності на автомобіль Volkswagen Transporter та легковий автомобіль Volkswagen Jetta. Автоміль Volkswagen Tiguan залишити у власність відповідача. Стягнути з відповідачки на користь позивача різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні в сумі 151030 грн. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 13 травня 2024 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог де зазначено, у зв`язку зі зміною обставин справи, позивач вимушений подати уточнення до позовної заяви. Позивачу стало відомо, що автомобіль Volkswagen Jetta було переоформлено відповідачем на третю особу, а тому поділ вказаного автомобіля є неможливим. Просить визнати автомобілі спільною сумісною власністю. Визнати право особистої власності [PERSON] на автомобіль Volkswagen Transporter, залишивши інші автомобілі у розпорядженні відповідачки. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 717120 грн, як різницю між вартістю ідеальною та реальною виділеною частками у спільному рухомому майні. Стягнути судові витрати. 03 червня 2024 року через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Ничик А.В. надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області суду від 15 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. 20.08.2024 року надійшло клопотання від представника відповідача про витребування доказів, а саме Договору купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , який було укладено в листопаді 2023 року. 20.08.2024 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області витребувано з ТСЦ №3242 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській області договори купівлі-продажу транспортного засобу. 24.10.2024 року надійшла інформація з ТСЦ №3242 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській області щодо договорів купівлі-продажу транспортного засобу. Позивач його представник в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник щодо визнання транспортних засобів спільним майном подружжя не заперечували, як і не заперечували щодо поділу спірного майна, однак вважають компенсація як різницю між вартістю ідеальною та реальною виділеною частками у спільному рухомому майні необхідно виходити з вартості майна, яке було визначено ТОВ «АН Олімп» наданим відповідачем. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ході розгляду справи, судом встановлено, що 17 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у ВідділІ ДРАЦС реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 221, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 17.08.2013 року. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Під час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . Між позивачем та відповідачкою не було досягнуто порядок розподілу спільного майна і це призвело до звернення позивачем з даним позовом. В своєму позові позивач при визначенні вартості майна посилається на ЗВІТ про оцінку вартості Колісно-транспортного засобу визначений ТОВ «ОЦІНОЧНИЙ СТАНДАРТ» (Сертифікат №427/2023 суб`єкта оціночної діяльності від 18.07.2023 року виданий Фонд Державного Майна України). Згідно вказаного Звіту ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] становить 458990 грн,; легкового автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] становить 566090 грн,; легкового автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] становить 1327140 грн. Згідно Договору купівлі-продажу 3242/2024/4394608 від 15.11.2023 року укладеного в сервісному центрі РСЦ ГСЦ МВС в Київській області (м. Біла Церква), між [PERSON] та [PERSON] автомобільVolkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] було продано [PERSON] (як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є сестрою відповідача) . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 800000,00 грн. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив про те, що під час шлюбу сторонами було придбано майно - транспортні засоби: вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . Вказані факти не заперечуються відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортних засобів - вантажний автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] , легковий автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] є законною та обґрунтованою. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. При розгляді справи встановлено, що відповідач не погоджується з вартістю об`єктів спірного майна та розміром грошової компенсації за відхилення від рівності часток у спільному майні подружжя. В своїх запереченнях відповідач та її представник посилаються на надані ТОВ «АН ОЛІМП» Звіт від 08.05.2024 року, 24/05/08-3 про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] ринкова вартість якого визначено в розмірі 352500,00 грн; колісного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , ринкова вартість визначено в розмірі 576100,00 грн; колісного транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , ринкова вартість визначено в розмірі 499700,00 грн. При цьому відповідач зазначає, що автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , був пошкоджений під час ДТП, на підтвердження надали Протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД № 238796 складений 18.06.2023 року. Згідно вказаного протоколу, [PERSON] , 18.06.2023 року о 19 год.55 хв. в м. Києві по вул. В.Васильківській 136 керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху та перестановки не надала дорогу перевазі в русі ТЗ, що рухався в попутному напрямку по тій смузі в якому він мав намір перестроїтись. Внаслідок чого відбулась зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень ТЗ з матеріальними збитками. Також, відповідачем надано ксерокопію фото з автомобілем де вбачається пошкодження на автомобілі (ліва сторона). Разом з тим, суд не бере до уваги надані докази так, як вважає їх не належними, а саме подія з спірним автомобілем відбулася 17.06.2023 року, однак позивачем при подачі позову наданий ЗВІТ про оцінку колісного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] станом на 26 березня 2024 року тобто Звіт було складено після здійснення ДТП. Також, суд не бере до уваги надані відповідачем Звіт від 08.05.2024 року про оцінку транспортних засобів зважаючи на те, що справа за позовом [PERSON] перебувала на розгляді в суді. Обґрунтувань щодо врахування саме висновків про оцінку транспортних засобів зазначеного в Звіті, відповідачем та її представником суду не надано (крім посилання про участь транспортного засобу в ДТП). Клопотань щодо призначення судової експертизи для визначення вартості спірних автомобілів сторонами заявлено не було. Неподільні речі, згідно ч.2 ст. 71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 ЦК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що нею було відчуженого автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] і кошти які були отримані потрачені на користь сім`ї. Як вбачається з Договору купівлі-продажу 3242/2024/4394608 від 15.11.2023 року укладеного в сервісному центрі РСЦ ГСЦ МВС в Київській області (м. Біла Церква), між [PERSON] та [PERSON] автомобільVolkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] було продано [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 800000,00 грн, однак будь яких належних доказів, які б підтверджували факт використання вказаних коштів на потреби сім`ї відповідачем суду не надано. Крім того в судовому засіданні відповідач зазначила, що «потратила вказані кошти на виплату франшизи програми Робокоп для свого бізнесу». Інших належних доказів суду не надано. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] давав згоду на відчуження автомобіля. За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у справі № 501/484/22, постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц. Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20. Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що відчуження вказаного транспортного засобу було здійснено нею за згоди позивача на потреби сім`ї, З Позиціі Великої Палати Верховного Суду, вбачається, що у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 03.02.2020р у справі № 235/5146/16-ц вказано, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у вигляді різниці між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні в розмірі 717120 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судовий збір сплачений позивачем при подачі позову у розмірі 9247,51 грн.

Outcome: approved