Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

14.05.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] з батьком за місцем його проживання, залишивши сина на його вихованні та утриманні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них родився син [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року відношення з відповідачкою поступово погіршувались, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя. На даний час вони з відповідачкою проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Він проживає у с.Табаки разом з дитиною, в той час як відповідачка постійно виїжджає на заробітки. Відповідачка зареєстрована в м.Болграді і там періодично проживає, між періодами роботи на заробітках. Вона неодноразово висловлювала думку, що з метою забезпечення достатнього життєвого рівня для себе вона планує виїхати найближчим часом за кордон на невизначений строк, при цьому дитину залишити батькам або подрузі. Відповідач не може визначитися з ким з них буде проживати дитина. Рік тому, вони уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Однак, не дивлячись на їх домовленості, відповідачка знову ж таки висловлює йому свої наміри забрати дитину до себе і взагалі не зрозуміло, де в такому разі буде перебувати дитина, оскільки в м.Болграді відповідачка переважно не проживає і постійно виїжджає на різні роботи у різних місцевостях. Позивач вважає, що такий образ життя не на користь малолітній дитині і вимушений звернутися до суду, з метою захистити інтереси малолітньої дитини. 27.05.2024 року ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.08.2024 року за клопотанням позивача до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області та зобов`язано надати висновок зі спірного питання. 29.10.2024 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову та залишити дитину проживати з нею за її місцем реєстрації. Справу просить розглянути у її відсутність, тому, що вона виїжджає на заробітки та буде відсутня на території України 04 листопада 2024 року. Свій відзив обґрунтовує тим, що на її думку дитина повинна залишитися з нею. Вона дійсно постійно виїжджає на заробітки, але саме так вона може утримувати дитину. На час її перебування за кордоном дитина буде проживати тимчасово з її батьками або є її подругою. На даний час вона не має власного житла, але це не може бути підставою для того, щоб дитину залишити проживати з батьком, оскільки у неї є можливість орендувати житлове приміщення для свого проживання і проживання дитини (а.с.36-38). 24.10.2024 року на виконання ухвали суду представником органу опіки та піклування Болградської міської ради Одеської області - начальником служби у справах дітей Мохначевою М.М. , яка підтвердила свої повноваження довіреністю №1956/02-12 від 30.10.2023 року (а.с.42) було надано висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.39-41). В подальшому підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надав в судове засідання заяву про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві просила розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи - яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області - Мохначева М.М. надала 24.10.2024 року заяву, в якій, в тому числі, просила провести засідання у її відсутності (а.с.39). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьками відповідно до свідоцтва про його народження є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 23.05.2023 року у справі №497/930/23, провадження №2/497/401/23, ухвали про виправлення описки від 27.06.2023 року, шлюб між сторонами розірвано та в п`ятому абзаці описової частини вказаного рішення зазначено, що адресою проживання малолітнього [PERSON] ( [PERSON]) , [INFO] батьки визначили за місцем проживання батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,12). Судом досліджено договір укладений між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 28 квітня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі за № 1645, в якому сторони визначилися, що місцем проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] буде місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] , також визначилися, що саме батько буде виховувати та матеріально забезпечувати дитину, в той час як мати буде брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків (а.с.14-15). Відповідно до вимог ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду було надано висновок органу опіки та піклування, а саме: органу опіки та піклування Болградської міської ради Одеської області, відповідно до якого орган опіки вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини з батьком. Підставою такого висновку стало те, що органом не було встановлено спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини (а.с.41). Цей висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №321 від 22.10.2024 року (а.с.40). Під час судового розгляду було встановлено наявність спору між сторонами з приводу місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а й відповідно щодо їх участі у його вихованні та розвитку. Відповідач наполягає на визначенні місця проживання з нею, хоча вона не працює, не має власного житла, у зв`язку з чим змушена виїжджати з місця проживання на підробітки, при цьому зазначає, що дитина буде залишатися або з її батьками, або із сторонньою людиною - її подругою, що свідчить про не відповідальне ставлення до виконання її батьківських обов`язків. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно змісту ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У відповідності до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З огляду на викладене, суд приймаючи рішення про місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , виходить перш за все з інтересів дитини, її виховання та належного розвитку, дотримуючись при цьому принципу повної рівності обох батьків у питаннях виховання дитини. Судом встановлені належні умови проживання дитини за місцем проживання батька. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра позивач не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, є фізичною особою підприємцем. З огляду на викладене, не приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Болградської міської ради Одеської області, оскільки він фактично не відповів на завдані питання, а посилався на відсутність спору між батьками, в той час як судом встановлено наявність спору між батьками під час вирішення питання щодо місця проживання дитини, враховує вік дитини, виходячи з можливості створення належних умов для виховання сина, та виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved