Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, у якому вказало, що 13. 02. 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договір про надання споживчого кредиту № 238843, в межах якого кредитор надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. 13. 04. 2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13042021, у відповідно до умов якого товариство зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту, плату за кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення фінансових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» Додатку № 1 до Договору Факторингу №13042021 від 13. 04. 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 38011 грн. 40 коп., з яких 20\~119,19 грн. сума заборгованості за основою сумою боргу, 17892, 21 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач частково сплатив суму заборгованості в розмірі 863, 64 грн. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку борг не сплатив, просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 38011 грн. 40 коп. Представник позивача до суду не з`явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач та її представник адвокат Рева І. О. до суду не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені, надали суду письмові пояснення, у яких просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому посилаються на те, що для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти. Тобто без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений. Проте [PERSON] не користується електронною поштою, смс-повідомлень від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» ніколи не отримувала, особистий кабінет не реєструвала. Про вказане товариство вперше дізналась після отримання вказаної позовної заяви. Вказала, що у Договорі від 13 лютого 2020 року зазначено особу позичальника: « [PERSON] », адреса реєстрації: « [ADDRESS] », відомості про засоби зв`язку у договорі відсутні, однак зазначена інформація не відповідає дійсності (відповідач ніколи не мала зареєстрованого місця проживання за вказаною в договорі адресою), що свідчить про не проходження позичальником повної ідентифікації. Відповідач стверджує, що не підписувала жодних договорів з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», в т.ч. електронним підписом одноразовим ідентифікатором, доказів зворотнього матеріали справи також не містять. Вказує, що предметом укладеного 13.04.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» Договору факторингу є відступлення права вимоги за зобов`язаннями до боржників за плату. Проте доказів, які б підтверджували надання новим кредитором - ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» - фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому\~кредитору -ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», а саме сплати ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» грошових коштів ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за передачу права вимоги згідно договору факторингу, матеріали справи не містять. Крім того,\~позивач пропустив\~строк для\~звернення до\~суду з\~цим позовом, строк надання кредиту складає 366 днів, до 13.02.2021 року, перебіг строку для звернення до суду з вказаним позовом розпочався для позивача з 14.02.2021р. та закінчився 14.02.2024р., але до суду позивач звернувся лише в червні 2024р. В додаткових поясненнях посилається на те, що за умовами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Проте позивач не надав суду доказів, що відповідачу були надані грошові кошти, як передбачено положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, так само позивач не надав доказів передачі банківської картки відповідачу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Позивачем вказано, що 13. 02. 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договір про надання споживчого кредиту № 238843, в межах якого кредитор надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. 13. 04. 2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13042021, у відповідно до умов якого товариство зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту, плату за кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення фінансових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» Додатку № 1 до Договору Факторингу №13042021 від 13. 04. 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 38011 грн. 40 коп., з яких 20\~119,19 грн. сума заборгованості за основою сумою боргу, 17892, 21 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач частково сплатив суму заборгованості в розмірі 863, 64 грн., решту боргу не платить, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 38011 грн. 40 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд виходив з наступних положень. За змістом статей\~626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з статтею 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У\~ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~ ст. 1048 ЦК України). Частиною другою\~цієї ж статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вимогами\~ст. 1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України). Положенням\~ ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 цього Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідачка вказала, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений. Проте вона не користується електронною поштою, смс-повідомлень від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» ніколи не отримувала, особистий кабінет не реєструвала. Про вказане товариство вперше дізналась після отримання вказаної позовної заяви. У Договорі від 13 лютого 2020 року зазначено особу позичальника: « [PERSON] », адреса реєстрації: « [ADDRESS] », відомості про засоби зв`язку у договорі відсутні, однак зазначена інформація не відповідає дійсності (відповідач ніколи не мала зареєстрованого місця проживання за вказаною в договорі адресою), що свідчить про не проходження позичальником повної ідентифікації. Відповідач стверджує, що не підписувала жодних договорів з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», в т.ч. електронним підписом одноразовим ідентифікатором, доказів зворотнього матеріали справи також не містять. Крім того, позивач не довів перерахування відповідачу будь-яких грошових коштів за вказаним Договором, не надав доказів передачі банківської картки відповідачу. Розрахунок боргу не може слугувати належним та допустимим доказом, оскільки не підтверджується первинною банківською документацією (випискою по рахунку) та не містить підпису позичальника, тому не можливо встановити правильність цього розрахунку в цілому. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частина 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналізуючи обставини справи та додані до позову докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, в справі відсутні належні та достатні докази, які б дали змогу суду пересвідчитись, що відповідачка дійсно укладала кредитний договір з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та отримувала кредитні кошти. Крім того, відповідач просить застосувати позовну давність, вказуючи на пропуск строку звернення до суду з боку позивача. Як вбачається з наявного в матеріалах справи Договору, строк надання кредиту складає 366 днів, до 13.02.2021 року (п.1.5 Договору). Пунктом 6.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до дати, вказаної у п.1.5 цього договору, але в будь-якому випадку до повного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Отже, перебіг строку для звернення до суду з вказаним позовом розпочався для позивача з 14.02.2021р. та закінчився 14.02.2024р., але до суду позивач звернувся лише 11. 06. 2024р. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частинами третьою та четвертою\~ ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач не надав доказів поважності строку для звернення до суду, не клопотав про поновлення строку позовної давності, тому суд застосовує позовну давність за заявою відповідача.

Outcome: dismissed