Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

01.05.2024 року Служба у справах дітей Пасічнянської сільської ради, як представник органу опіки та піклування звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських (материнських) прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої: [ADDRESS] аліменти на користь неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Заперечила щодо того, щоб її позбавили батьківських (материнських) прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Запевнила суд, що вона ще може виправитися і належно виконувати свої обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина. Просила суд не позбавляти її батьківських прав. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, зазначила, що вона в даний час офіційно ніде не працює, в центрі зайнятості зареєстрована як безробітна, проживає в важких матеріальних умовах, тому не взмозі спрачувати аліменти в будь-якому розмірі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Разом з тим, суд констатує, що як визначено ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.7-10, 16). Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2023 року по справі № 348/1572/22 [PERSON] відібраний у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських (материнських) прав та стягнено з неї аліменти на його утримання (а.с.17-21). Відомості про батька неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , внесені до актового запису про народження відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері. Згідно з рішеннями виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 14.04.2023 року № 463 неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та від 26.04.2023 року № 478 призначено [PERSON] , [INFO] , піклувальником над дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Таким чином, в судовому засіданні з`ясовано, що неповнолітнього [PERSON] влаштовано в сім`ю піклувальника [PERSON] 25.04.2024 року працівниками служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради здійснено виїзд у сім`ю піклувальника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складений відповідний акт. В ході візиту встановлено, що умови проживання для дитини створені на належному рівні, [PERSON] забезпечений всім необхідним. У піклувальника з підопічним склалися дружні та теплі відносини, пікклувальник на належному рівні здійснює свої обов`язки. Зі слів неповнолітнього відомо, що протягом року він спілкувався з мамою в телефонному режимі, інколи провідував за місцем її проживання. Копія данного акту долучена до матеріалів справи (а.с.13). З характеристики на учня Надвірнянського ПТУ № 11 - [PERSON] відомо, що мати мало цікавиться навчально-виховним процессом свого сина, рідко підтримує зв`язок із класним керівником, немає жодного впливу на сина. [PERSON] має середні здібності у навчанні. До занять з теоретичного та виробничого навчання ставиться добросовісно, пропусків без поважних причин немає, слухає викладачів досить уважно (а.с.12). Як зазначає в позовній заяві позивач, 26.04.2024 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Пасічнянської сільської ради була присутня [PERSON] , яка заявила, що вона заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . На засіданні Комісії також був присутній неповнолітній [PERSON] , який заявив, що не хоче повертатися до мами на постійне місце проживання і не заперечує щодо доцільності позбавлення її батьківських прав. Також позивач вказує на те, що начальником служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради протягом лютого-квітня 2024 року неодноразово надавалися матері [PERSON] усні консультації щодо процедури повернення дитини в сім`ю, однак мама проігнорувала дану інформацію. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з розрахунку із сплати аліментів, виданого Надвірнянським відділом виконавчої служби відомо, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів. Разом з тим, як з`ясовано в ході розгляду даної справи, з характеристики Пасічнянської сільської ради на [PERSON] від 24.04.2024 року № 1Б/89 відомо, що вона громадський порядок не порушувала, поведінка в громадських місцях задовільна, скарг та заяв від жителів селища не поступало (а.с.11). З довідки, виданої Надвірнянською філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості № 652 від 22.07.2024 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Надвірнянській філії Івано-Франківського ОЦЗ з 04.03.2024 року. Дана довідка долучена до матеріалів справи. Таким чином, позивач стверджує, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими (материнськими) обов`язками по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON] , в зв`язку з чим вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на користь неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Разом з тим суд встановив наступне: Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ЗУ «Про охорону дитинства»). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а тому дане питання вирішується після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей; доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері та інших конкретних обставин справи. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Савіни проти України», визначено, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин не встановлено (пункт 49). Даючи оцінку вимозі позивача Служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради, як представник органу опіки та піклування про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських (материнських) прав та доказам, які сторона позивача наводить на її обгрунтування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Відповідно до положень ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 цієї ж статті СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно з долученим до матеріалів справи висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за № 777 від 26.04.2024 року, встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, спираючись на встановлені обставини та дбаючи про соціально-правовий захист дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських (материнських) прав відповідача по даній справі [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.22-24). Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вказаного пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд враховує те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В той же час, судом перевірено, що відповідач не втратила інтересу до участі у вихованні своєї дитини, оскільки остання заявила під час засідання комісії з питань захисту прав дитини Пасічнянської сільської ради 26.04.2024 року про те, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . З показань свідка [PERSON] , даних ним в судовому засіданні, вбачається, що відповідач [PERSON] не зловживає алкогольними напоями, не допускала ніяких аморальних вчинків, однак проживає бідно. Раніше працювала в сільській раді техпрацівницею, а в даний час працює по тимчасових заробітках, зокрема торгує на базарі. Таким чином, на переконання суду, у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері щодо виховання та утримання дитини. З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини справи, висновок органу опіки та піклування, характер поведінки відповідача, яка заперечувала проти позбавлення її батьківських (материнських) прав, її бажання брати участь у вихованні дитини, вважає, що у задоволенні позову, в частині позбавлення [PERSON] батьківських (материнських) прав слід відмовити. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2023 року ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , в користь опікуна або закладу, в якому перебуває дитина, аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 09.09.2022 року. Копія вказаного рішення міститься в матеріалах справи (а.с.17-21). Разом з тим суд зазначає, що як закріплено ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, які відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що і просить позивач у позовній заяві. Проте, позивачем не заявлено вимогу про збільшення визначеного за рішенням суду від 22.02.2023 року розміру аліментів або про зміну способу їх стягнення, а поданий абсолютно новий позов. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до наступного висновку. З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради, як представника органу опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення батьківських (материнських) прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити. Що стосується розподілу судових витрат між стронами, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати підлягали б покладенню на позивача Служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради, як представника органу опіки та піклування. Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 та п.3 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, судові витрати, а саме судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, у розмірі 2422 грн. 40 коп., слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed