Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з житлового будинку. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 259603575 від 02.06.2021 [PERSON] є власником частки житлового будинку [ADDRESS] . Підставою для проведення реєстрації послужило свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 100, видане Монастирищенською державною нотаріальною конторою від 02.06.2021. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 283608978 від 09.11.2021 [PERSON] є власником частки житлового будинку [ADDRESS] . Підставою для проведення реєстрації послужило рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області, серія та номер: 702/1187/16-ц від 14.09.2017. Згідно з рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012, [PERSON] визнана недієздатною, над нею встановлена опіка та призначено опікуном [PERSON] . В будинку, що по [ADDRESS] , єдиним власником якого є [PERSON] , проживають наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вказані особи є членами однієї сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] , а остання відповідно їх мати. Згідно з посвідченням № [NUMBER] від 30.07.2012, [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи, довічно, а тому в силу наявного психічного захворювання не може самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів. [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку, що по [ADDRESS] . Вказаний будинок належить її на праві приватної власності, який був подарований її батьком при житті останнього. Проте, даний будинок не обладнаний газовим опаленням, водопостачанням та каналізацією. В зв`язку з цим, [PERSON] позбавлена можливості користуватися побутовими умовами на належному рівні. Разом з цим, в будинку, що по [ADDRESS] наявні всі зручності для належного дотримання всіх побутових умов, зокрема, підведене водопостачання та газопостачання, міститься санвузол і сам будинок є новішою спорудою, який не потребує додаткових систематичних ремонтів, що створює кращі умови проживання. В зв`язку з цим, він діючи в інтересах підопічної [PERSON] , неодноразово звертався до [PERSON] щодо вирішення питання залишити помешкання в добровільному, позасудовому порядку, однак його звернення були проігноровані. З даного приводу, він звертався до правоохоронних органів, щоб посприяли йому в захисті прав [PERSON] , щодо виселення всіх осіб, які безпідставно займають житлову площу, що належить [PERSON] . Проведеною перевіркою ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області було встановлено, що дійсно [PERSON] разом зі своїми дітьми проживає за вказаною адресою тривалий час, а [PERSON] виганяє останніх із вище вказаного домоволодіння. Вказані обставини свідчать, що він намагається вирішити питання залишення помешкання відповідачами в позасудовому порядку, оскільки вони не зареєстровані в даному будинку і відповідно будь - яких домовленостей з останніми щодо збереження за ними житлової площі, не існує. В зв`язку з відмовою відповідачів залишити помешкання в добровільному порядку, він вимушений звернутись за захистом прав та інтересів підопічної [PERSON] до суду. Враховуючи, що відповідачу [PERSON] виповнилось 11 років, місце його реєстрації є аналогічним місце реєстрації його матері - відповідача [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , а інші відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми і за жодним із них немає збереженої площі в установленому законом порядку, останні зняті з реєстрації житлового будинку, що є предметом спору, самовільно зайняли його та безпідставно проживають в ньому і не бажають в добровільному порядку залишити помешкання, тому є всі підстави їх виселити в судовому порядку. Просить виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . На адресу суду через підсистему «Електронний суд» 06.08.2024 від представника відповідачів [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого відповідачі заперечують проти задоволення позову, вважають, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви, з наступних підстав. Так, рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012 у справі № 2 - о - 35/11 визнано [PERSON] , [INFO] , яка проживає у [ADDRESS] , недієздатною. Встановлено над [PERSON] опіку та призначено їй опікуна [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не є родичем [PERSON] , проживає в місті Монастирище, відвідує підопічну дуже рідко. Умовами проживання її майже не цікавиться. [PERSON] проживає у будинку сама. [PERSON] є рідною тіткою колишнього чоловіка відповідача 1 - [PERSON] . Дана обставина підтверджується рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012, яким було визнано [PERSON] недієздатною та встановлено над нею опіку, призначено опікуном [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , є матір`ю неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] , фактично доглядає [PERSON] . Фактично відповідачі є єдиними родичами недієздатної [PERSON] . У справі, що розглядається, виселення відповідачів в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення права останніх на житло, внаслідок яких вони можуть втратити не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі. Відповідачі тривалий час проживають та зареєстровані у спірній квартирі на законних підставах. Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 названої Конвенції. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачів на користь відповідачів судові витрати. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.07.2024, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.09.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та додатково пояснив, що відповідачі добровільно відмовляються висилитись зі спірного будинку, хоча ніяких родинних відносин з [PERSON] не мають. [PERSON] проживає у старому домоволодінні по [ADDRESS] , яке немає зручностей у будинку, проте будинком по [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, не може користуватися, оскільки відповідачі туди її пускають та будь-якої допомоги не надають. Раніше відповідачка [PERSON] спільно проживала з [PERSON] , який є рідним племінником недієздатної [PERSON] , проте наразі [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають, а тому будь-яких підстав для подальшого проживання у відповідачів немає. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні, з підстав, зазначених у відзиві та додатково пояснив, що відповідачі є єдиними родичами недієздатної [PERSON] , оскільки [PERSON] спільно проживала з [PERSON] , який є племінником [PERSON] та їхні діти [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними онуками [PERSON] . Відповідачі допомагають недієздатній [PERSON] : прибирають у будинку, приносять до будинку воду. Наразі ніхто з відповідачів не є опікуном недієздатної [PERSON] . Вважає, що підстав для виселення відповідачів немає, оскільки в даному випадку будуть порушені їх права, в тому числі і права малолітньої дитини [PERSON] . Після смерті батька малолітнього [PERSON] та чоловіка [PERSON] - [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається, в тому числі, і з житлового будинку, проте оскільки свідоцтво про право на спадщину відповідачами не отримано, то підстав для вселення до спадкового майна немає. В судовому засіданні представник третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Монастирищенської міської ради [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність виселення відповідачів з житлового будинку та позов про виселення відповідачів з житлового будинку. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується: витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259603575 від 02.06.2021, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2836089878 від 09.11.2021 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 385738416 від 05.07.2024 (а.с. 9 - 11). Так, згідно змісту витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259603575 від 02.06.2021 [PERSON] на праві приватної власності належить житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 100, виданий 02.06.2021 Монастирищенською державною нотаріальною конторою. А згідно змісту витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2836089878 від 09.11.2021 частина спірного житлового будинку належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення суду, серія та номер: 702/1187/16 - ц, виданий 14.09.2017 Монастирищенським районним судом Черкаської області. Дана інформація і відображена, у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 385738416 від 05.07.2024. Таким чином, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012 [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] , недієздатною. Встановлено над [PERSON] опіку та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 4 - 5). Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного та зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. А тому, [PERSON] як опікун [PERSON] , має право звертатися до суду з даним позовом, для захисту прав та інтересів недієздатної [PERSON] . Так, згідно з довідкою про перевірку матеріалів ЄО № 6775 від 12.04.2024, [PERSON] 12.04.2024 о 09 годині 27 хвилин по лінії «102» звернувся до чергової частини Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та повідомив про виникнення конфлікту із знайомими, які відмовляються покидати помешкання, яке належить іншій особі. По даному факту працівниками поліції не встановлено у події ознак кримінального та адміністративного правопорушення та рекомендовано заявнику звернутися до суду в межах цивільного судочинства (а.с. 12). Позивачем в якості доказів, надано лист Христинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області № 70/32.10-04-05 від 21.03.2024 щодо надання інформації, а саме на запит адвоката Барської Т.М. надано витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громад: про шлюб [PERSON] та [PERSON] та про народження [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до витягів з реєстру Монастирищенської територіальної громади за № 2023/007480368, № 2023/007480849, № 2023/007481895 та № 2023/007481804 станом на 18.09.2023 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у будинку [ADDRESS] (а.с. 14 - 17). Разом з тим, згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 684163 від 10.07.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру № 684164 та № 684165 від 10.07.2024 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані по [ADDRESS] (а.с. 32, 33). Згідно з відповіддю на запит виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 3279/03 - 01 - 16 від 12.07.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 34). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за іншими адресами відмінними від адреси житлового будинку в якому фактично проживають та про виселення з якого просить [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73912940 від 12.09.2023, після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , 12.09.2023 зареєстровано спадкову справу за № 71223488, номер у нотаріуса 281/2023 (а.с. 116). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 348072319 від 26.09.2023, [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки, нежитлова будівля «кузня», житловий будинок (а.с. 117 - 118). Позивачем в якості доказів, надано фотокартки на яких зображено: будинок, підсобні приміщення, автомобілі, домашні тварини та інше майно (а.с. 52 - 55, 121 - 128). Відповідно до копії довідки № 227, виданої 12.09.2023 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований та проживав: [ADDRESS] . На день смерті спільно з померлим, відповідно до «будинкової книги», у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 119). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області про доцільність виселення з житлового будинку № 584/03 - 01/37 від 12.09.2024, службою у справах дітей виконавчого комітету міської ради проведено перевірку обставин, викладених в позовній заяві та наданих матеріалах. У результаті обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання по [ADDRESS] , для дитини створені належні умови для розвитку, навчання та відпочинку, санітарно-гігієнічний стан в будинку задовільний. [PERSON] забезпечений належним доглядом, права та інтереси дитини в родині не порушені. За місцем реєстрації малолітнього [PERSON] та його матері, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , обстеження житлово - побутові умови не проведено, під час відвідування, попередньо узгодивши час і дату обстеження із матір`ю дитини, [PERSON] , власниця житла (бабуся дитини [PERSON] ), не відчинила двері. Встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому проживає малолітній [PERSON] з родиною, належить на праві приватної власності [PERSON] , яка з дитиною не має родинних зв`язків. У [PERSON] після смерті батька, [PERSON] (дата смерті [INFO] ), залишилося спадкове майно за законом, яке складається із житлового будинку, двох земельних ділянок, кількох легкових автомобілів. Враховуючи обставини та інформацію викладену у позові, взявши до уваги наявність у дитини права користування іншим житлом та права успадкування частини житлового будинку після померлого батька, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Монастирищенської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за можливе, покладаючись на думку суду, виселення з житлового будинку (а.с. 150 - 151). Представником відповідача в якості доказів на спростування обставин викладених у позові надано рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012 про визнання недієздатною [PERSON] та короткий текст постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.09.2017 за адміністративним позовом [PERSON] , [PERSON] до опікунської ради при виконавчому комітеті Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, якою визнано протиправним і скасовано рішення опікунської ради при виконавчому комітеті Аврамівської сільської ради від 22.03.2017, в частині прийнятого за результатом розгляду заяви [PERSON] ; визнано протиправною відмову опікунської ради при виконавчому комітеті Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області у розгляді заяви [PERSON] про призначення її опікуном недієздатної [PERSON] (а.с. 64 - 65). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно з законом та не є необхідним в демократичному суспільстві. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс вжитими заходами. Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. У статті 114 ЖК України передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Матеріалами справи не містять доказів того, що відповідачі є членами сім`ї власника спірного об`єкту нерухомості чи коли-небуть були членами сім`ї власника спірного житла. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідачів вказує, що колишній чоловік відповідачки [PERSON] та батько відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] є рідним племінником недієздатної [PERSON] і дані особи вселилися до житлового приміщення як члени сім`ї власника житла. Разом з тим, будь-яких доказів того, що [PERSON] є чи був власником житлового будинку по [ADDRESS] матеріали справи не містять. У постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №6-2931ц16, від 29.11.2017 у справі №/753/481/15-ц, від 09.10.2019 у справі №695/2427/16-ц, від 09.10.2019 у справі №523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Пред`являючи позовні вимоги позивач просить виселити відповідачів із житлового будинку, оскільки дані особи не зареєстровані у даному будинку та відсутні будь - які домовленості щодо збереження за відповідачами житлової площі, самовільно, незаконно зайняли житлове приміщення, що порушує право недієздатної [PERSON] , яка не має можливості проживати у власному житлі. Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Питання про виселення на підставі вказаної норми може ставитися лише у разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення та за відсутності згоди власника/наймача житла у будь-якій формі. Отже, виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі № 630/588/17 (провадження № 61-40350св18) зробив висновок, що самоправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні. Вселення громадян у житлове приміщення не на підставі ордера, а на підставі іншого адміністративного акта (наприклад, письмового дозволу відповідної посадової особи) або рішення некомпетентного органу і таке інше не є самоуправним вселенням. Якщо ж особа зайняла житлове приміщення без ордера, але на підставі якогось дозволу, така особа не може вважатися такою, що самоправно зайняла житлове приміщення. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] з 2021 року стала одноосібним власником спірного житла. Будь-яких договорів найму або піднайму між сторонами укладено не було, письмових дозволів власників житла, які б давали підстави відповідачам вважати, що вони зайняли житлове приміщення законно суду не надано та не встановлено, як і не надано доказів укладення відповідних договорів з попереднім власником житла, також будь-яких доказів, що відповідачі ведуть з [PERSON] спільне господарство судом не встановлено, тому останні вселилися в спірний будинок з порушенням встановленого порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї власника житла та не ведуть з ним спільного господарства. Договір найму (оренди) між власником житла та відповідачами не укладався. Крім того, відповідачі не надали жодних належних та достовірних доказів, які б свідчили, що вони вселилися до спірної квартири з дозволу її колишнього власника та за його життя. Відповідачі, зареєстровані за іншими адресами, відмінними від спірного житла, тобто мають право на проживання у ньому та не залишаться без житла у разі їхнього виселення із спірного будинку. Враховуючи те, що відповідачі не надали належних, достовірних та допустимих доказів, що вони разом із дітьми вселилися у спірне житлове приміщення з дотриманням встановленого порядку, суд дійшов висновку про самоправне зайняття жилого приміщення. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідачів посилається на непропорційність втручання у право на житло, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 21.08.2019 у справі № 569/4373/16-ц, від 13.10. 2020 у справі № 447/455/17; Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 757/19753/15-ц, від 20.11.2019 у справі № 369/7576/17, від 20.11.2019 у справі № 369/7576/17, від 22.04.2021 у справі № 686/11322/16-ц сформульовано висновки про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Оцінюючи зібрані по справі докази судом не встановлено, що таке виселення не буде надмірним тягарем та не призведе до порушення прав, гарантованих статтею 8 Конвенції, оскільки відповідачі мають житло, в якому і зареєстровані, проте самоправне вселення відповідачів у спірний будинок без достатніх правових підстав порушує права власника будинку [PERSON] та становить для неї невиправданий тягар. Крім того, суд бере до уваги надані позивачем відомості, зокрема звернення позивача із заявою до відділу поліції стосовно протиправних дій з боку відповідачів до [PERSON] . Суд зазначає, що вказані відомості не є доказом беззаперечної вини відповідачів у зазначених ситуаціях, проте засвідчують факт наявності створення перешкод [PERSON] у користуванні її майном. Щодо виселення неповнолітнього відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто у такому випадку на батьків/відповідача [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . Суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей які б свідчили про обов`язок [PERSON] нести відповідальність за місце проживання неповнолітньої дитини. Як було встановлено судом вище, згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність виселення з житлового будинку неповнолітнього [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за можливе виселити неповнолітнього [PERSON] із спірного будинку, оскільки у [PERSON] після смерті батька, [PERSON] залишилося спадкове майно за законом, яке, зокрема, складається із житлового будинку, двох земельних ділянок та кількох легкових автомобілів. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] (батьку відповідача [PERSON] ) належать земельні ділянки, нежитлові та житлові будівлі, в тому числі домоволодіння по [ADDRESS] (ст. 117-119), наразі в приватного нотаріуса відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 116). Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у спадкуванні за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня дитина вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не було подано заяву про відмову у прийнятті спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чи свідоцтва про право на спадщину не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном, а тому доводи представника відповідачів про відсутність у малолітнього права на проживання в житловому будинку, що належав його батькові, без отримання свідоцтва про право на спадщину, є безпідставними. З огляду на вище викладене, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушує права неповнолітньої дитини [PERSON] та не звужує їх. Представник позивача, як на підставу відмови у задоволенні позову посилається на те, що відповідачі у справі фактично є родичами [PERSON] , оскільки [PERSON] є рідною тіткою колишнього чоловіка відповідача 1 - [PERSON] та відповідачі здійснюють догляд за недієздатною [PERSON] , а тому відповідачі тривалий час проживають у даному будинку, а також зареєстровані у ньому. Разом з тим, суд вважає, що дані обставини не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі перебувають у родинних стосунках із [PERSON] чи є членами сім`ї [PERSON] , які в свою чергу із дозволу [PERSON] проживають у даному будинку. Крім цього, згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру та виконавчого комітету Монастирищенської міської ради відповідачі з 18.09.2023 зареєстровані за іншими адресами, а факт догляду [PERSON] за недієздатною [PERSON] під час судового розгляду не встановлено як і не встановлено обов`язку відповідачів здійснювати такий догляд. Крім цього, дана обставина не стосується предмету доказування у даній справі. Отже, виходячи з наведених норм матеріального права, встановивши відсутність домовленості з власником житла чи його представником щодо проживання в будинку, оцінивши таке виселення на предмет пропорційності між виселенням відповідачів й захистом права власності [PERSON] прийнявши до уваги, що відповідачі не є членами сім`ї [PERSON] , а продовження їх проживання в спірному будинку порушує право володіння [PERSON] , яке гарантовано як національним законодавством України, так і ст. 8 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, з урахуванням тривалого безпідставного проживання відповідачів у спірному будинку, суд дійшов висновку, що виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення є законним та пропорційним заходом, що переслідує легітимну мету і є необхідним у демократичному суспільстві, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства. Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви на підставі п. 9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved