Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Ємільчинського районного суду Житомирської області з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою та не стягувати з відповідача сплачений ним судовий збір, при цьому зазначив, що з 21.02.1998 вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Горопаївською сільською радою Любарського району Житомирської області за актовим записом № 2. Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що після реєстрації шлюбу сімейне життя поступово почало погіршуватися, оскільки у сторін різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку цим часто виникали суперечки, як наслідок це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, втрачені фізичні та духовні зв`язки. На думку позивача шлюб існує формально, оскільки більше чотирьох років сторони спільно не проживають, продовжувати такі шлюбні відносини не бажає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв`язку з чим він наполягає на його розірванні. Ухвалою суду від 03.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду телефонограму з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У відповідності\~до ч.2\~ст.247\~ЦПК України,\~у разі\~неявки в\~судовезасідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 21.02.1998 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Горопаївською сільською радою Любарського району Житомирської області за актовим записом № 2, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.02.1998 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.08.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції в Житомирській області (а.с.13). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить частина перша статті 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, а тому на даний час не ведуть спільного господарства та шлюбних відносин не підтримують. Така поведінка створила обстановку при якій спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, а тому примирення між сторонами неможливе. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим сім`я розпалась остаточно. Позивач обдумав своє рішення і остаточно визначився із серйозністю своїх намірів щодо розірвання шлюбу. Відтак, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітньої дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористався правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка відносно розірвання шлюбу не заперечувала. При цьому відповідачкою не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивача, викладених ним у позовній заяві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте оскільки позивач просив не стягувати судовий збір з відповідача, суд вважає за можливе залишити судовий збір за позивачем. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст.142 ЦПК України, та дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved