Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

18.10.2024 р. адвокат Орел С.І. подав до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в інтересах [PERSON] заяву про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , в якій просив: - видати відносно [PERSON] , [INFO] , обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: а) заборонити [PERSON] наближатись на відстань менш ніж 100 (сто) метрів до житлового будинку по [ADDRESS] , яке є місцем постійного проживання [PERSON] ; б) заборонити [PERSON] наближатись до місця роботи [PERSON] магазин «П`ятачок», що розташований по [ADDRESS] ; г) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; д) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні перемовини з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява мотивована тим, що [PERSON] проживала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу народився син. Сімейні відносини не склалися і 05.09.2023 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області шлюб було розірвано. [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, за різними адресами. Починаючи з 2023 року з боку колишнього чоловіка [PERSON] систематично здійснюється психологічне та фізичне насильство та погрози фізичною розправою на [PERSON] . Так, 26.04.2024 р. близько 21 год. 00 хв., перебуваючи по [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , про що був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП. Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в справі № 695/2107/24 від 05.07.2024 р. [PERSON] був визнаний винним у вчиненні даного правопорушення. Крім того, 01.08.2024 року [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання колишньої дружини по [ADDRESS] знову вчинив домашнє насильство відносно [PERSON] та постановою суду 695/3620/24 від 24.09.2024 року був визнаний винним у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення. Таким чином [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство, а саме діяння психологічного характеру, що виражається у словесній образі, обзиваннях нецензурними словами, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, в контролі, пересуванні, та фізичне насильство, що виражається в штовханні, душінні, тяганні за волосся. [PERSON] не може повноцінно проживати в своєму помешканні та виконувати обов`язки продавця на роботі, оскільки [PERSON] систематично вчиняє насильства за місцем її проживання та роботи, ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, викручує руки, тягає її за волосся та створює конфліктні ситуації. Заявниця постійно змушена переховуватись та викликати поліцію для того, щоб хоч на деякий час вгамувати колишнього чоловіка. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2024 відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] адвокат Орел С.І. заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. У судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до частини першої ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ст. 26 Закону України" Про запобігання та протидію домашньому насильству" право звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1)постраждала особа або її представник; 2)у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини -батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра),мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3)у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи-опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4)заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування),навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі N 756/2072/18 (провадження N 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі N 756/11732/18 (провадження N 61-49077св18). Згідно з ч. 8 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. У силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. З копій постанов Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області №695/2107/24 від 05.07.2024 р. та № 695/3620/24 від 24.09.2024 р., які набрали законної сили вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявниця зазнала зі сторони заінтересованої особи домашнього насильства у формі психологічного насильства, що підтверджено в судовому засіданні та стверджено письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, відтак, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення заінтересованою особою насильства відносно неї в майбутньому та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заявника. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства в будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] . суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 4 місяці у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, заборонивши наближатися на відстань менш ніж 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису та така заборона є пропорційними та необхідними, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи. Разом із цим суд зазначає, що заявницею не було доведено, що [PERSON] вчиняв насильницькі дії на робочому місці. Також заявницею не доведені заявлені вимоги щодо розшукування, переслідування, ведення листування, телефонних перемовин [PERSON] . Жодних доказів про вчинення [PERSON] зазначених вище дій, матеріали справи не містять. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial