Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Посилається в позові на те, що вона з 2008 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року був розірваний. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач з трьохмісячного віку доньки пішов з сім`ї та з того часу адекватних відносини не підтримував. Дитина знаходиться на її повному утриманні та на даний час разом з нею проживає за кордоном. Батько дитини не цікавиться життям доньки, ніколи не приймав участь у її вихованні, шкільному житті, не виконував батьківські обов`язки. Вона намагалась налагодити стосунки між батьком та дитиною, а також возила дитину до матері відповідача, з метою встановлення родинних стосунків з бабусею, однак результату позитивного досягнуто не було. Відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість по аліментах у розмірі 350041,25 грн. Батько дитини не вживав заходи до налагодження стосунків із дитиною, не вітав з днем народження та іншими святами, донька його не пам`ятає. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя. Не працює офіційно, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Систематично скоює правопорушення, за що неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Зокрема його було засуджено за злочин, передбачений ч. 2 ст. 153 КК України. Батько дитини умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та ставить на перше місце власний інтерес, його спосіб життя несе загрозу спільній дитині та може сформувати для неї поганий приклад або пригнітити її психічний стан через сором за поведінку батька. Зазначає, що дитини виховується батьком та матір`ю в повноцінній родині, а спілкування з біологічним батьком не відбувається, а якщо відбувалось, то завдало дитині шкоди. На підставі викладеного просить задовольнити позов. Ухвалою від 06 жовтня 2023 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 10 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися від представника позивача надійшла заява у якій просила слухати справу у відсутність сторони позивача та не заперечувала проти заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та просили його врахувати при ухваленні рішення. Суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини, доньки [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується Свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 27 жовтня 2009, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області. Сторони перебували в шлюбі з 2008 року, який заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року був розірваний. 19 грудня 2015 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області. Позивач зазначає про те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, злісно ухиляється від сплати аліментів, не бачиться та не спілкується з дитиною, не бере участь у її вихованні та в шкільному житті. З довідки Чернігівської загальноосвітньої школи I - III ступенів №7 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 04 вересня 2023 року №129 вбачається, що [PERSON] відвідує заняття у школі. Учениця завжди охайна та доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини. Батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться [PERSON] , не підтримує, із вчителями не спілкується /а.с.52/. Відповідно до довідки від 11 липня 2016 року №70, виданої дошкільним навчальним закладом №10 Прилуцької міської ради Чернігівської області за час перебування дитини в дошкільному закладі батько дитини [PERSON] , не забирав дитину додому, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з вихователем /а.с.53/. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданою державним виконавцем Ольгою Куц заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року в рамках ВП [NUMBER] становить 350041,25 грн. /а.с.51/. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2011 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки /а.с.-87-94/. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2012 року вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2011 року щодо [PERSON] залишено без змін /а.с 95-100/. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 510 грн. /а.с. 101/. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 31 жовтня 2021 року /а.с.102-104/. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком два роки. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом одного року іспитового строку не вчинити нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки /а.с.105-107/. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов`язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. В п. 52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Не подавши відзиву та не з`явившись до суду, відповідач даних обставин не спростовував, підтвердження інтересу до дитини не довів. Відповідно до висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 12 березня 2024 року №135, враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини,

Outcome: approved