Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2009 року, в якому народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 24.01.2017 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Славутського міськрайонного суду. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з батьком в [ADDRESS] . З 2017 року в сторін виникає спір з приводу визначення місця проживання дочки. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради від 19.01.2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком в [ADDRESS] . Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.07.2017 року місце проживання дитини [PERSON] було визначено з матір`ю. Однак, дочка продовжує проживати з батьком. Починаючи з 2021 року по день звернення відповідачка не цікавиться життям та навчанням дочки, її здоров`ям та розвитком, не телефонує до неї, не пише та не приїжджає. В зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволенні позову просить відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю, ухиляється від виконання рішення суду яке набрало законної сили про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Дала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити в зв`язку з тим, що відповідачу чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною саме позивач. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради від 11.01.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. з 23.08. 2009 року сторони перебували у шлюбі. Сторони є батьками, малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 24.01.2017 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між сторонами було розірвано. Згідно довідки про зареєстрованих у житлі осіб станом на 02.11.2023 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку фахівця - практичного психолога, кандидата психологічних наук [PERSON] від 27.01.2020 року щодо психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] малолітня [PERSON] потерпала від ряду психотравмівних чинників, які вона пов`язує зі своєю матір`ю, зокрема, прояви з боку матері психологічного і фізичного насильства, недбалого ставлення до життєво важливих потреб дитини, які забезпечують відчуття базової безпеки, повноцінний, здоровий особистісний розвиток. В резолютивній частині висновку вказано, що повноцінний особистісний розвиток дитини відбувається найкращим чином за умов коли вона має можливість повноцінно спілкуватися як з матір`ю так і з батьком. Відновлення довіри, безпечної, надійної прив`язаності дитини до спорідненої особи, з якою втрачено зв`язок, потребує тривалого психологічного супроводу та належної допомоги фахівців. Згідно довідки Славутської гімназії №5 від 31.10.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається в Славутській гімназії №5 м. Славути з 09.01.2023 року, регулярно відвідує заняття в школі, дитина завжди охайна, доглянута, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та розвитку дочки, систематично приходить до школи, цікавиться успіхами [PERSON] , відвідує всі батьківські та індивідуальні збори. Мати, [PERSON] протягом усього періоду навчання [PERSON] не з`являлася до школи, не телефонувала і не цікавилась успіхами дочки. Згідно довідки від 05.12.2023 року про участь батьків [PERSON] під час навчання 2021-2022 навчальних роках при Жуківській філії Улашанівського ліцею імені Володимира Марковського у шкільному житті дитини, встановлено, що [PERSON] регулярно відвідувала заняття в школі, завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкувався з педагогами, які навчали доньку, цікавився шкільним життям дитини. Мати контакту зі школою не підтримувала, з вчителями не спілкувалась. Згідно договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 04.11.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Шкапій Я.І., [PERSON] з метою припинення обов`язку по сплаті аліментів на користь малолітньої дочки [PERSON] , передала у її власність належну їй 1/2 частку в праві спільної власності на квартиру за номером [ADDRESS] . З висновку органу опіки та піклування Славутської міської ради №04-31/29 від 11.01.2024 року встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання материнських обов`язків: не турбується про здоров`я дитини, фізичний і духовний розвиток, її вихованням та підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини тому, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.07.2017 року, яке набрало законної сили, встановлено, що місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] визначено разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Вироком Славутського міськрайонного суду від 15.12.2017 року [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України за фактом заподіяння відповідачці [PERSON] 02.03.2017 року тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що потягли короткочасний розлад здоров`я, з метою видворення її із квартири, де вони разом проживали, у присутності дитини. Судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які дали показання про те, що мати [PERSON] участі у її вихованні не приймає, її вихованням займається батько. Позивач стверджує, що мати залишила дитину, хоча рішеннями судів у інших справах між цими ж сторонами з приводу визначення місця проживання дитини було встановлено, що ще у 2016 р без попереднього обговорення з відповідачкою позивач забрав дитину від батьків відповідачки і з того часу не дозволяє відповідачці бачитись з дитиною, оскільки саме він створює умови, за яких відповідачка не має змоги спілкуватися з дитиною та брати участь у її житті. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вчиняла усі можливі дії, щоб повернути доньку та спілкуватися з нею. Зокрема, зверталася з позовами в суд про визначення місця проживання дитини з нею, з позовом про відібрання малолітньої дитини, зверталася до державного виконавця щодо виконання рішення суду шляхом примусового відібрання дитини, брала участь в засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Славутської міської ради, відвідувала доньку в школі. Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.07.2017 року про визначення місця проживання дитини з матір`ю досі не виконано, в зв`язку з тим, що позивач чинить перешкоди, що неодноразово було встановлено судами інших справах між цими ж сторонами з приводу визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд оцінює поведінку позивача як спосіб зловживання своїми батьківськими правами з метою приховування своїх самоуправних дій зі зміни місця проживання дитини без згоди матері всупереч рішенню суду, а також надання їм вигляду законних. Суд критично оцінює висновок Органу опіки та піклування від 11.01.2024 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки він суперечить рішенню Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 липня 2017 року, яке не виконано та принципу, викладеному у статті 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, зокрема: дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Орган опіки та піклування не взяв до уваги підстави не виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також відсутність можливості приймати участь у вихованні дитини в зв`язку з тим, що позивач їй чинить перешкоди, що доводиться викладеними вище доказами. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17). Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері батьківських прав, по відношенню до них та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 164,181 СК України,

Outcome: dismissed