Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернуласьз позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 163 859 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 11.04.2018 року по 16.09.2024 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та останній має заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до повідомлення, виданого відповідачем, станом на 16.09.2024 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 163 859 грн. До цього часу сума виплачена відповідачем не була, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 29 жовтня 2024 року на адресу суду від Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду про вирішення трудового спору. Окрім того, у відзиві зазначено, що затримка заробітної плати відбувається на підприємстві у зв`язку з тим, що підприємство перебувало і перебуває в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з РФ, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки; підприємство працює в одноденному режимі роботи. На підставі зазначеного, Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» просить суд врахувати таку скрутну економічну ситуацію підприємства. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с.12-15). Відповідно до наказу №793вк від 16.09.2024 року [PERSON] звільнено з 16.09.2024 року за власним бажанням за ст.38 ч.3 КЗпП України (а.с.16). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» вих.№129/01 від 14 жовтня 2024 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата у сумі 162 868 грн., у т.ч. по місяцям: за жовтень 2021 року 9226 грн; за листопад 2021 року 8554 грн; за грудень 2021 року 9273 грн; за січень 2022 року 10412 грн; за лютий 2022 року 8921 грн.; за квітень 2023 року 5066 грн; за липень 2023 року 5018 грн; за грудень 2023 року 5387 грн; за січень 2024 року 11490 грн; за лютий 2024 року 10941 грн; за березень 2024 року 11629 грн., за квітень 2024 року 10938 грн.; за травень 2024 року 11776 грн.; за червень 2024 року 11578 грн.; за липень 2024 року 11392 грн.; за серпень 2024 року 11802 грн.; за вересень 2024 року 9465 грн.(а.с.26). При цьому, позивачем до матеріалів позову долучено повідомлення за яким [PERSON] при звільненні належить сума до виплати у розмірі 163\~589 грн. (а.с.11). Водночас, суд зазначає, що вказане повідомлення не містить зазначення особи або підприємства, що його видало із відповідною печаткою або штампом, а тому не може прийнято судом до уваги у якості доказу по справі згідно вимог ст.76 ЦПК України. Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 162 868 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 162 868 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~203,87 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial