Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що позивач [PERSON] разом із сім`єю [INFO] приїхав в село Новоселиця Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області, у зв`язку з працевлаштуванням до Міжгірської районної лікарні та призначенням його на посаду лікаря-терапевта дільничної лікарні села Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області. З цього часу позивач постійно працює та проживає в селі Новоселиця Хустського району Закарпатської області, на даний час обіймає посаду сімейного лікаря. Сім`я позивача [PERSON] складається з чотирьох чоловік: [PERSON] , [INFO] дружина; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] доньки. Виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради з метою забезпечення житлом дільничного (сімейного) лікаря села Новоселиця [PERSON] та його сім`ї, було надано позивачу [PERSON] 15 жовтня 1980 року житлове приміщення квартиру під [ADDRESS] , для постійного проживання, в якій позивач проживає і станом на теперішній час. При вселенні сім`ї позивача до цієї квартири жодного документа або рішення про передачу у постійне користування сім`ї [PERSON] вищевказаної квартири органом місцевого самоврядування видано не було. Будівля під [ADDRESS] , уявляє собою двоповерхову будівлю, в якій на першому поверсі розміщена аптека, а на другому поверсі дві житлові квартири під [ADDRESS] , які були надані працівникам медичної сфери для проживання, зокрема позивачу [PERSON] та громадянці [PERSON] , [INFO] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , з 24.06.2004 і по 27.12.2013 відносилася до комунальної власності Закарпатської обласної ради, якою 27.12.2013 прийнято рішення про її передачу зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області у власність територіальної громади с. Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області. Отже перший поверх будівлі під № 90 з 24.06.2004 перебував у власності Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, а на даний час перебуває фактично на балансі та у комунальній власності Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, у зв`язку з об`єднанням територіальних громад. При цьому, другий поверх будівлі під [ADDRESS] , на якому розміщені дві житлові квартири, в комунальній власності територіальної громади не перебуває. З урахування вказаних обставин позивач, посилаючись на положення статті 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та стверджуючи, що останні більше сорока років він із сім`єю постійно проживає у вищевказаній квартирі, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житлову квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.09.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителя. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] 26.06.1980 призначений на посаду лікаря-терапевта дільничної лікарні села Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області й на даний час займає посаду сімейного лікаря, підтвердженням чого є відповідні записи в трудовій книжці заповненій на ім`я позивача (а.с. 8-10). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.06.2024, громадянин [PERSON] , працює сімейним лікарем, проживає у двоповерховому будинку, 1980 року побудови, на другому поверсі, квартира [ADDRESS] у двох житлових кімнатах з 15.10.1980, житлова площа якої займає 39.6 м.кв. та кухні площею 10.34 кв.м., коридору 7.2 м.кв., кладової кімнати площею 3.5 м.кв. В 2010-2011 роках за власний [PERSON] та його сім`ї було проведено капітальний ремонт квартири, а саме: замінено стару проводку на нову, проведено водопостачання та каналізацію, зроблено нову євроструктуру стін, замінено 4 дерев`яних дверей та 7 вікон на пластикові, зроблено кахельну піч для обігріву та піч для приготування їжі, виведено 3 цегляні димоходи, у всіх кімнатах замінено підлоги, встановлено нові дерев`яні сходи. Разом із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають його дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Нежитлова будівля «Аптека», загальною площею 89,43 кв.м., перший поверх будинку [ADDRESS] , з 24.06.2004 і по 27.12.2013 відносилася до комунальної власності Закарпатської обласної ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав (№ довідки 372879358 від 04.04.2024), Листом КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 14.05.2024 за вих. № 04-04/889 (а.с. 15, 16). На підставі Рішення від 27.12.2013 за № 833 Закарпатської обласної ради 15 сесії 6 скликання, передано зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області будівлю колишньої аптеки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у власність територіальної громади с. Новоселиця Міжгірського району за умови збереження профілю об`єкта відповідно до клопотання сільської ради (а.с. 17). За цих підстав перший поверх будівлі під № 90 з 24.06.2004 перебував у власності Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 18), а на даний час перебуває фактично на балансі та у комунальній власності Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, у зв`язку з об`єднанням територіальних громад. При цьому, другий поверх будівлі під [ADDRESS] , на якому розміщені дві житлові квартири, в комунальній власності територіальної громади не перебуває. З метою приватизації та оформлення права власності на спірну житлову квартиру, позивач в серпні 2022 року замовив в КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] та 25.06.2024 подав керівнику органу приватизації Міжгірському селищному голові заяву про передачу у приватну власність квартири, що займає сім`я позивача (а.с. 21, 24-28). 25.06.2024 виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради Закарпатської області прийнято Рішення № 280 «Про розгляд заяви [PERSON] щодо приватизації квартири», яким відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки дане питання не належить до компетенції органу приватизації Міжгірської селищної ради, так як вказана квартира не є комунальною власністю Міжгірської територіальної громади (а.с. 21). За змістом довідки КП «Міжгірське БТІ» за № 125 від 25.06.2024, виданої [PERSON] мешканцю житлової квартири [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 право власності на вищевказану житлову квартиру не зареєстровано (а.с. 23). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заявами підтвердили дійсність обставин наведених у позовній заяві та повідомили про відсутність заперечень визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру в цілій частині (а.с. 61-63). Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду, в тому числі, у випадках, передбачених статтями 335, 344, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частин 1 та 4 статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зі змісту вказаної норми випливає, що позивач, як володілець майна, протягом усього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Отже, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що [PERSON] протягом більше сорока років користується спірною квартирою, оплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює ремонтні роботи, тобто протягом вказаного строку добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, при цьому ніхто з інших осіб протягом цього часу не виявив інтересу до майна, враховуючи наведені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку статті 344\~ЦК України за набувальною давністю, в зв`язку з чим вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved