Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згодом представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву (яка по суті є заявою про збільшення позовних вимог), в якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за №21558 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за Кредитним договором №23.07.2019-100001044 від 23.07.2019 року за період з 06.08.2019 року по 01.12.2021 року у розмірі 11230 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача, в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом, грошові кошти у сумі 11230 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. перебувало виконавче провадження №67899446 з примусового виконання виконавчого напису №21558 від 02.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості у розмірі 11230 грн. 00 коп. Із вчиненим виконавчим написом позивач не згоден, вважає його таким, що не підлягає виконанню. Так, виконавчий напис було вчинено на кредитному договорі, який не було нотаріально посвідчено, заборгованість не є безспірною, позаяк позивач не згоден з її розміром, а також вказує, що під час вчинення виконавчого напису, приватному нотаріусу не було надано доказів безспірності заборгованості. Також, він не отримував жодних повідомлень про наявність заборгованості та вимог її погашення. Разом з тим, під час перебування даного позову у провадженні суду, з його доходів приватним виконавцем, в рамках виконавчого провадження №67899446, було стягнуто кошти у розмірі 11230 грн. 00 коп., які було перераховано на рахунок ТОВ «Споживчий центр» та винесено постанову про закриття виконавчого провадження. Оскільки ці кошти стягнуті за виконавчим провадженням, відкритим на виконання виконавчого напису, що не підлягає виконанню, тому ці кошти є безпідставно набутими та мають бути повернуті позивачеві. Ухвалою суду від 25.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом не скористався - відзив на позовну заяву до суду не надав. Треті особи повідомлялись про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, заяв до суду не надали. За встановлених обставин суд уважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Так, 23.07.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» було укладено Кредитний договір №23.07.2019-100001044, згідно умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп. на умовах, визначених укладеним Договором. 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №21558 та яким звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №23.07.2019-100001044 від 23.07.2019 року, укладеним ним з ТОВ «Споживчий центр». Строк платежу за договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.08.2019 року по 01.12.2021 року. Сума заборгованості складає 11230 грн. 00 коп., з яких: 0 грн. 00 коп. строковий основний борг; 6000 грн. 00 коп. прострочений основний борг; 1680 грн. 00 коп. прострочені проценти; 0 грн. 00 коп. строкові проценти; 3000 грн. 00 коп. пеня; 0 грн. 00 коп. строкова плата за обслуговування кредиту; 0 грн. 00 коп. прострочена плата за обслуговування кредиту; 550 грн. 00 коп. плата за вчинення виконавчого напису. 15.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67899446 з виконання виконавчого напису №21558 від 02.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. Також, приватним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.01.2022 року. Згідно відповіді приватного виконавця Лисенка Ю.О., отриманої на запит представника позивача адвоката Вовк М.В., в провадженні приватного виконавця перебувало виконавче провадження №67899446 з примусового виконання виконавчого напису №21558 від 02.12.2021 року. 15.07.2021 оку вказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На користь ТОВ «Споживчий центр» перераховано 11230 грн. 00 коп. Порядок вчинення виконавчого напису та його форма врегульовано\~Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», 16 главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як передбачено в п.п. 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до п. 2-2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172,\~для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року відмовлено. Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 02.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року\~у редакції\~станом на\~час вчинення\~оспорюваного виконавчого\~напису приватного\~нотаріуса,\~стосувався лише\~нотаріально посвідчених\~договорів і\~не міг\~застосовуватись до\~Кредитного договору\~№23.07.2019-100001044 від 23.07.2019 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Споживчий центр», який укладений у простій електронній формі. Разом з тим, розділом 3 глави 16 Порядку встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі №569/8884/17. Суд також зауважує, що заборгованість повинна бути безспірною, тобто боржник окрім обізнаності щодо розміру заборгованості повинен її визнати та погодитись із її розміром. Так, відповідач не скористався правом надання відзиву та доказів на спростування тверджень позивача, відтак матеріали справи не містять доказів обізнаності позивача про існування заборгованості, ознайомлення з її розміром та її визнання. Відтак є підстави вважати, що заборгованість позивача за Кредитним договором, за яким виконавчим написом нотаріуса звернуто стягнення з позивача, не є безспірною. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис,\~вчинений 02.12.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Сазоновою\~О.М.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№21558\~про стягнення\~з нього\~на користь\~ТОВ «Споживчий\~центр» заборгованості\~за Кредитним\~договором №23.07.2019-100001044 від 23.07.2019 у\~розмірі 11230\~грн.\~00\~коп.є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.\~\~ Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Положення 83 глави\~ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.\~\~ Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин\~ст. 1212 ЦК України\~викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №910/1531/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17\~висловила позицію, що згідно з п. 3 ч. 3\~ст. 1212 ЦК України\~положення\~глави 83 цього Кодексу\~застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем був виконавчий напис №21558 від 02.12.2021 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання ним коштів у сумі 11230 грн. 00 коп., стягнутих з позивача та перерахованих відповідачу у рахунок погашення боргу за виконавчим написом. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів також підлягає задоволенню. Разом з тим, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, а також враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1816 грн. 80 коп. (1211 грн. 20 коп. судовий збір за подання до суду позовної заяви + 605 грн. 60 коп. судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову). Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1,3\~ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1,2\~ст.\~137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 4-6\~ст.\~137\~ЦПК\~України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 08.05.2024 року між адвокатом Вовк М.В. та позивачем було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги №08/05/2024-Б, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати юридичні послуги щодо захисту та представництва інтересів клієнта. Розділ 4 Договору містить зазначення послуг, які можуть надаватись адвокатом та їх вартість. На підтвердження витрат, понесених на правничу допомогу, суду було надано Акт приймання-передачі правничої допомоги від 14.08.2024 року, згідно якого сторони своїми підписами засвідчили факт виконання робіт (послуг) адвокатом та приймання їх клієнтом, а також факт сплати позивачем адвокатові вартості наданих ним послуг у сумі 9000 грн. 00 коп. На підтвердження оплати наданих адвокатом послуг надано також Розрахункову квитанцію від 14.08.2024 року. Разом з тим, представником відповідача надано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому останній висловив незгоду із розміром правничої допомоги, який позивач просить стягнути з відповідача. Клопотання обґрунтовується тим, що адвокатом завищено кількість часу, необхідного для підготування позовної заяви, оскільки справа є малозначною, викладене у позові дублюється та має по своїй суті наповнення, що складається з переліку скопійованих норм законодавства, оскільки відсоток інформації, яка стосується конкретної справи і яка потребує аналітичної роботи для коректного і доступного її викладення у позовній заяві, значно менший ніж правові позиції чинного законодавства, які є загальнодоступними і не потребують багато часу та інтелектуальної праці для викладення їх. Час на складання уточненої позовної заяви 14.08.2024 року також необґрунтовано завищено, враховуючи попередню підготовку позовної заяви 10.05.2024 року. У зв`язку із викладеним, представник відповідача просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн. 00 коп. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги характер правовідносин у цій справі, те, що дана справа є нескладною та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відтак не потребує від представника позивача значних зусиль у наданні правничої допомоги, зокрема, таких як подання додаткових клопотань та участь у судових засіданнях, враховуючи те, що у даній категорії справ вже сформувалась судова практика, що в свою чергу не потребує\~додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання\~документів та формування правової\~позиції у справі, враховує час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку представника відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved