Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт смерті її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Куманівка Козятинського району Вінницької області, жителя м.Бердичева, що загинув [INFO] у м.Київ під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, внаслідок обстрілу колони з різних видів зброї. В якості обґрунтування вимог заяви, зазначає, що її чоловік - [PERSON] , [INFO] наказом командира в/ч [NUMBER] від 20.08.2021 був призначений на посаду командира відділення другого автомобільного відділення першого автомобільного взводу першої автомобільної роти військової частини [NUMBER] та зарахований до особового складу частини та на всі види забезпечення, у зв`язку . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] №6 від 25.02.2022 [PERSON] був відряджений за маршрутом Бердичів-Житомир-Київ-Козелець в якості водія МАЗ-6317 військовий номер [NUMBER] , що складається з 3 автомобілів МАЗ-63167 військовий номери [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER], вищезазначена колона виїхала для отримання та підвезення боєприпасів для 58 омпбр. Згідно Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №38 від 25.02.2022 року [PERSON] вибув у відрядження у м. Козелець у складі вищезазначеної автомобільної колони. 26.02.2022 з ним було втрачено зв`язок. Як їй стало відомо, 26.02.2022 приблизно о 04:00 год невстановлені особи, які рухались на військових автомобілях (на бортах яких знаходились боєприпаси) проспектом Перемоги з боку станції метро «Нивки» в напрямку центру м. Києва, були обстріляні з різних видів зброї. Внаслідок обстрілу автомобілі знищені повністю, особи, які в них знаходились згоріли. У зв`язку з цим Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, було відкрите кримінальне провадження № 62022100130000012, що внесено до Єдиного реєстр досудових розслідувань 28.02.2022. В даному кримінальному провадженні її визнано потерпілою, внаслідок чого 26.02.2024 року нею було подано клопотання, щодо проведення повторної ДНК експертизи з метою підтвердження чи спростування факту загибелі чоловіка старшого сержанта [PERSON] . Проте старшим слідчим ТУ ДБР в м. Києві їй було відмовлено у проведенні повторної ДНК експертизи у зв`язку з тим, що встановити генетичні ознаки (ДНК-профілі) фрагментів кісток в ході проведення молекулярно-генетичної експертизи не вдалося, у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом ДНК. Листом ТУ ДБР в м. Києві від 17.11.2022 року її було повідомлено, що у даному кримінальному провадженні було проведено ДНК експертизу, де було встановлено збіг спорідненості ДНК - профілю зниклих безвісти військовослужбовців [PERSON] та [PERSON] які рухалися в тій самій колоні, що і [PERSON] решту ДНК профілів встановити було не можливо з надзвичайно низьким їх вмістом у рештках. Для отримання свідоцтва про смерть вона звернулася до органів РАЦСу, проте їй було відмовлено, оскільки для підтвердження факту смерті вона не надала документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Встановлення факту смерті необхідно їй для реєстрації смерті чоловіка, отримання свідоцтва про смерть, оформлення після нього спадщини та одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця в період воєнного стану. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 03.09.2024 року відкрито окреме провадження у справі. Залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи Міністерство оборони України ( а.с. 28-29). Заявниця в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. Представник Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник військової частини [NUMBER] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, оскільки у заявниці немає беззаперечних доказів, що її чоловік загинув. Міністерство оборони України не забезпечило участь свого представника в судовому засіданні. 27.09.2027 через систему "Електронний суд" надали письмові пояснення, згідно яких вважають, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Як на фактичні підстави звернення до суду заявниця посилається на те, що її чоловік [PERSON] загинув під час виконання обов`язків військової служби внаслідок обстрілу колони, що підтверджується актом службового розслідування військової частини [NUMBER] . Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала суду лише копію акта службового розслідування, в якому зазначено про вірогідне припущення про загибель [PERSON] . Достатніх (вичерпних) фактів (відомостей) про загибель [PERSON] розслідуванням не здобуто, відомостей про місце знаходження [PERSON] та медичних документів, що підтверджують отримання ним тілесних ушкоджень і ступінь їх тяжкості, службовим розслідуванням теж не здобуто. Крім того, заявниця надала суду копію сповіщення військової частини [NUMBER] № 3, в якому вказано про те, що [PERSON] зник безвісті в м. Києві. Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.03.2022 № 55 [PERSON] вважається безвісно відсутнім. Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. З огляду на це підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] у певний час - 26.02.2022 у м. Київ відсутні. В поданих письмових поясненнях просили провести розгляд справи за відсутності представника Міністерства оборони України. Суд, вислухавши пояснення заявниці, представника в/ч [NUMBER] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.2012 (а.с.6). Відповідно до витягу з наказу командира в/ч [NUMBER] №174 від 20.08.2021 старшого сержанта [PERSON] , призначено на посаду командира відділення другого автомобільного відділення першого автомобільного взводу першої автомобільної роти військової частини [NUMBER] , та 20.08.2021 року зараховано до особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.15). Згідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] № 6 від 25.02.2022 «Про організацію переміщення техніки військової частини [NUMBER] » сержант [PERSON] був відряджений за маршрутом Бердичів- Житомир-Київ-Козелець в якості водія МАЗ-6317 військовий номер [NUMBER] , у складі колони що складалася з 3 автомобілів МАЗ-63167 військові номери [NUMBER] , вищезазначена колона виїхала для отримання та підвезення боєприпасів (а.с.14). Згідно Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №38 від 25.02.2022 року сержант [PERSON] вибув у відрядження у м. Козелець у складі вищезазначеної автомобільної колони (а.с.16). 28.02.2022 року за заявою [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62022100130000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.426-1 КК України. 26.02.2024 заявницею було подано клопотання до ТУ ДБР у м. Києві щодо проведення повторної ДНК експертизи з метою підтвердження чи спростування факту загибелі чоловіка старшого сержанта [PERSON] , проте постановою старшого слідчого ТУ ДБР в м. Києві від 27.02.2024 їй було відмовлено у проведенні повторної ДНК експертизи, у зв`язку з тим, що встановити генетичні ознаки (ДНК-профілі) фрагментів кісток в ході проведення молекулярно-генетичної експертизи не вдалося, у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом ДНК, що підтверджується повідомленням від 24.04.2024 №7043-24/к/11-04-7431/24 та постановою про відмову в задоволенні клопотання від 27.02.2024 (а.с.10-13). Листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві від 17.11.2022 року [PERSON] було повідомлено, що у даному кримінальному провадженні було проведено ДНК експертизу, де було встановлено збіг спорідненості ДНК - профілю зниклих безвісти військовослужбовців [PERSON] та [PERSON] які рухалися в тій самій колоні, що і [PERSON] , решту ДНК профілів встановити було не можливо з надзвичайно низьким їх вмістом у рештках (а.с.24). Відповідно до витягу з акту службового розслідування командира в/ч [NUMBER] було встановлено, що у зв`язку з обстрілом автоколони №22602 з різних видів зброї військовослужбовцями ЗСУ, що несли службу у період комендантської години на блокпосту, розташованому за адресою: [ADDRESS] біля території військової частини [NUMBER] , автомобільна техніка на якій рухався старший сержант [PERSON] знищена повністю, а військовослужбовці, серед яких перебував і [PERSON] , що знаходилися в даній техніці, а саме автомобілях МАЗ-63167 військові номери 6505АЗ, 6510АЗ, 6513АЗ, згоріли (а.с.17-20). Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру судових розслідувань за № 12022060480000537 від 13.08.2022 року 26.02.2022 року у невстановлений час, на території Київської області, де проводилися бойові дії, зник безвісти військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] [INFO] , правова кваліфікація кримінального правопорушення ст.110 ч.З КК України (а.с.22). Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №2111 від 22.08.2023 року, старший сержант [PERSON] в період з 25.02.2022 року по 26.02.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Київ (а.с.23). Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.03.2022 року №55 старший сержант [PERSON] вважається безвісти відсутнім (а.с.25) Згідно сповіщення №3 від 27.06.2022 №717 військовою частиною [NUMBER] повідомлено [PERSON] , що її чоловік - старший сержант [PERSON] , [INFO] зник безвісти під час захисту Батьківщини в місті Києві 26.02.2022 (а.с.9). Вирішуючи пред`явлені вимоги, судом враховується наступне. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Аналіз змісту заяви [PERSON] свідчить про те, що заявниця фактично просить суд встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] (військовослужбовця) у певний час - [INFO] в м. Києві під час виконання бойового завдання, з метою оформлення спадщини, оформлення виплати одноразової грошової допомоги, а також отримання всіх соціальних пільг відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як на фактичні підстави звернення до суду заявниця посилається на те, що [INFO] її чоловік [PERSON] загинув під час бойових дій, а саме внаслідок обстрілу автоколони № 22602 в/ч [NUMBER] в [ADDRESS] що підтверджується актом службового розслідування командира в/ч [NUMBER] . Відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив їй у реєстрації смерті чоловіка оскільки вона не надала документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров"я або судово - медичною установою. Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала суду лише копію витягу з акту службового розслідування командира в/ч [NUMBER] , яким було встановлено, що у зв`язку з обстрілом автоколони №22602 з різних видів зброї військовослужбовцями ЗСУ, що несли службу у період комендантської години на блокпосту, розташованому за адресою: [ADDRESS] біля території військової частини [NUMBER] , особовий склад : майор [PERSON] , старший сержант [PERSON] , сержант [PERSON] , старший солдат [PERSON] , солдат [PERSON] вважати безвісти зниклими, а вантажні автомобілі - знищені повністю. Крім того, заявниця надала суду копію сповіщення №3 від 27.06.2022 №717, згідно якого військовою частиною [NUMBER] повідомлено [PERSON] , що її чоловік - старший сержант [PERSON] , [INFO] зник безвісти під час захисту Батьківщини в місті Києві 26.02.2022. Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , 26.02.2022 року, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. З огляду на це підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] (військовослужбовця) у певний час - 26.02.2022 року в м. Києві під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає. Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть її чоловіка , заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

Outcome: dismissed