Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У листопаді 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шаповаленко А.І., в якому просив суд: - визнати факт не проживання відповідача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини (далі по тексту - вимога № 1); - визнати відповідача [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (далі по тексту - вимога № 2); - визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на недоотриману пенсію в загальній сумі 77054,85 грн. (далі по тексту - вимога № 3); - стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь позивача [PERSON] недоотриману пенсію в загальній сумі 77054,85 грн., що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (далі по тексту - вимога № 4). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на нараховану та не отриману спадкодавцем за життя пенсію. У встановленому законом порядку, позивачем було подано третій особі заяву про прийняття спадщини, як спадкоємцем, за законом. Однак, третьою особою було фактично відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на думку третьої особи відповідач [PERSON] (син померлої [PERSON] , батько - позивача), на підставі положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На думку позивача такі твердження третьої особи є безпідставними, оскільки заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016р. по цивільній справі № 755/8282/16-ц, було визнано відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою, в якій проживала спадкодавець, а тому сторона позивача вважає, що відповідач [PERSON] не може вважатись таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . В досудовому порядку, співробітники відповідача Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві, повідомили позивачу, що він вправі отримати спадкове майно - не отриману спадкодавцем пенсію, лише після отримання, у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, при цьому розмір сум не отриманої пенсії буде зменшений. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023р. матеріали цивільної справи було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2024р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2024р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання; витребувано у третьої особи копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] 03 квітня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві фактично проти позову заперечив, зазначивши, що розмір пенсії, який буде сплачено в майбутньому спадкоємцям буде зменшено, в залежності від дати звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України. Відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві, стороною позивача не подавалась. 14 травня 2024р. на адресу суду від третьої особи надійшли копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав наведених у позові, і просить суд позов задовольнити. Відповідачі, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін, третьої особи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] рідна бабуся позивача, та матір - відповідача [PERSON] , який є батьком позивача. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, та її онуком - позивачем [PERSON] було подано третій особі заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на грошові кошти, а саме недоотриману спадкодавцем пенсію в загальній сумі 77054,85 грн., розмір недоотриманої пенсії було визнано відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Згідно з відповіддю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленко А.І. від 24 жовтня 2023р. за вих. № 248/02-14, як спадкоємцю п`ятої черги [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що є спадкоємець першої черги - відповідач [PERSON] , який на думку третьої особи, фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , оскільки третя особа вважає, що проживав з останньою на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 квітня 2021р. в справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (частини 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України). За змістом ч. 1, 2 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З матеріалів спадкової справи № 15/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої відповідач [PERSON] не звертався. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016р. по цивільній справі № 755/8282/16-ц, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Зазначеним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] , в зазначеній квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2011р. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Протягом розгляду справи, судом не встановлено, що на час відкриття спадщини (02 листопада 2022р.), відповідач [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , в зазначеній вище квартирі. Крім того, судом встановлено, що 15 лютого 2022р. [PERSON] уклала з ТОВ «Срібний Вік. Еліт» договір № Б/15/02/1 про надання послуг платного утримання у житловому приміщенні. Згідно з умовами зазначеного договору ТОВ «Срібний Вік. Еліт» зобов`язується здійснювати догляд за [PERSON] (платне утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання та сприяння раціональному і дієтичному харчуванню згідно з нормами, з урахуванням медичних рекомендацій). Отже, цим договором передбачений конкретний перелік послуг, які мають надаватися при догляді [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2022р. [PERSON] проживала у пансіонаті «Срібний Вік» за адресою: [ADDRESS] , та померла у цьому пансіонаті, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 020-3168 від 03 листопада 2022р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зівок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача № 1 і № 2 не підлягають задоволенню, в силу положень ст. 315 ЦПК України, оскільки в досудовому порядку вже підтверджені належними і допустимими доказами факт, не проживання відповідача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, а також факт того, що відповідачем [PERSON] не вчинилися дії щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до ст. 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (ст. 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (ст. 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (ст. 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень ст. 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно із ч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в ч. 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. 3 Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналогічні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022р. по справі № 428/10113/20. З матеріалів справи вбачається, і це не оспорювалося відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України м. Києві, що за життя спадкодавцю [PERSON] була нарахована та не була отримана останньою пенсія в розмірі 77054,85 грн. Враховуючи те, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не визнає факту спадкування позивачем зазначеної суми пенсії спадкодавця в розмірі 77054,85 грн., то суд приходить до висновку, що з метою захисту прав позивача, як спадкоємця за законом, слід задовольнити вимогу № 3. Стосовно вимоги позивача за № 4, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, на підтвердження того, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовляється сплатити позивачу, як спадкоємцю належні спадкодавцю грошові кошти (пенсію, яка не була отримана за життя). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,6 грн.

Outcome: partial