Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

15.07.2024 адвокат Грушко Ж.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] , 08 серпня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2737. В обґрунтування позову зазначено, що 08 серпня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з " [PERSON] " на " [PERSON] ", актовий запис № 2737. Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинено остаточно з березня 2022 року, спільне господарство не ведеться. Питання щодо поділу майна стороною позивача не заявлено та зазначено, що такий буде вирішено після розірвання шлюбу, відповідно до частини 2 статті 72 Сімейного кодексу України. Представник позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечать інтересам позивача. У зв`язку з наведеним [PERSON] , через свого представника звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. 15.07.2024 адвокат Грушко Ж.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] , 08 серпня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2737. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.08.2024. 10.08.2024 до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю за недоведеністю та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн. На обґрунтування відзиву зазначено, що дійсно сторони спільно не проживають з березня 2022 року, однак окреме проживання має місце не через погіршення шлюбно-сімейних стосунків, зникнення взаєморозуміння, взаємоповаги, а у зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання закордон, а саме до Польщі. Однак сам факт відсутності спільного проживання не може свідчити про недоцільність продовження шлюбних відносин, крім того, що на протязі 2022-2024 сторони постійно спілкувалися та підтримували стосунки. Також відповідач регулярно фінансово підтримував дружину. Крім того, позивач особисто ніколи не зверталася до відповідача з питанням щодо розірвання шлюбу. Також представником позивача до суду й не надано доказів на підтвердження заявлених вимог щодо втрати між сторонами спілкування, зникнення взаєморозуміння, взаємоповаги, недоцільності продовження шлюбу (а.с. 39-60). 21.08.2024 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача до 16.10.2024. 02.09.2024 до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Грушко Ж.В. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої спростовуючи обставини викладені відповідачем у відзиві остання просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована тим, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається, так позивач бажає скористатися своїм законним правом припинити шлюбні відносини, за своїм особистим воєвиявленням, з огляду зокрема й на той факт, що сторони не проживають разом з березня 2022 року, не ведуть спільне господарство, не виконують сімейних обов`язків. Між подружжям зникло взаєморозуміння, взаємоповага, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, а наявність між сторонами матеріальних взаєморозрахунків не підвереджує наявності між сторонами шлюбно-сімейних відносин. Факт перебування позивача за кордоном та той факт, що відповідач з власної ініціативи направляв на адресу позивача посилки не оспорюється позивачем, однак намір позивача розірвати шлюб є непохитними. Щодо зменшення витрат на правничу допомогу, зазначено, що обов`язок доведення не співмірності витрат із надання правничої допомоги покладається на особу яка заявила клопотання про їх зменшення, з наданням відповідних доказів, однак стороною відповідача такі не надані. (а.с. 70-79). 05.09.2024 до канцелярії суду від представника відповідача - адвоката Турчин Я.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких останній просив залишити позовну заяву без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України з підстав подання позовної заяви від імені позивача - особою, яка не має повноважень на ведення справи (а.с. 86-101). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та судове засідання відкладено до 07.11.2024.Представник позивача [PERSON] - адвокат Грушко Ж.В. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 07 листопада 2024 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні клопотань представника відповідача Турчин Я.О. про витребування доказів та залишення позовної заяви без розгляду. В судовому засіданні 07.11.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Грушко Ж.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, шлюб просила розірвати та зазначила, що намір позивача розірвати шлюб є непохитними, оскільки позивач знаходиться закордоном в позасудовому порядку розірвання шлюбу є неможливим, за особистим воєвиявленням позивача подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засідання вимоги про розірвання шлюбу визнав, але вказав, що не має наміру нести витрати понесені позивачем за звернення до суду. Представник відповідача адвокат Турчин Я.О. в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що фактично відповідачем визнається право позивача на розірвання шлюбу, однак доказів на підтвердження того факту, що подальше збереження шлюбу є не доцільними та відповідає дійсній волі позивача її представником не надано. Враховуючи, що позов подано особою, яка не має права звернення до суду, вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши учасників, дослідивши доводи позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до статті 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, стаття 5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Даними Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 2017 року, підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2017 року, актовий запис № 2737 (а.с. 5). Представником позивача в позові зазначено, що від вказаного шлюбу спільних дітей сторони не мають, вказаний факт стороною відповідача не спростовувався, як і неспростовувася сторонами той факт, що в період з березня 2022 року сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позиція представника відповідача щодо невизнання позову, з огляду на той факт, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, судом до уваги не приймається. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна між сторонами у цій справі немає. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини та з березня 2022 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, а оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, а за таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача, належить стягнути понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 грн 20 к. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. При подані позову представником позивача було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу, орієнтовно становлять 8 000 грн. Докази, що підтверджують надання адвокатом правничої допомоги будуть надані додатково, не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача в позові зазначила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду додатково. Таким чином, суд дійшов висновку про надання позивачу та її представнику строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає шляхом ухвалення додаткового рішення по справі.

Outcome: approved