Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, після розірвання шлюбу відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні, аліменти не сплачує, внаслідок чого дитина, яка проживає разом з нею, знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 29.07.2024 року ухвалою суду (а.с.19-21) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Також судом вирішено питання про залучення [PERSON] в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та витребування від органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, у відповідності до положень ст. 19 СК України, письмового висновку щодо розв`язання спору у даній справі. Одночасно відповідачу роз`яснено його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позов (відзив). Копію ухвали надіслано сторонам, зокрема відповідачу разом із судовою повісткою і копією позовної заяви та доданих до неї документів рекомендованим листом у відповідності до ч.2, 4-6 ст. 128 ЦПК України за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 12.07.2024 року № 03-17/2429 (а.с.18), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] та треті особи не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзив на позовну заяву (відзив) та пояснення не подали. 20.09.2024 року ухвалою суду (а.с.60-62) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, а саме шляхом надіслання їй судової повістки на номер її телефону зазначений нею у поданій до суду заяві від 15.08.2024 року про отримання електронних повісток (а.с.36) , що підтверджує довідка від 23.09.2024 року про доставку повідомлення у «Viber» (а.с.69). При цьому, 25.10.2024 року позивач подала до суду письмову заяву від 25.10.2024 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 12.07.2024 року № 03-17/2429 (а.с.18), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0600290133561, яке 04.10.2024 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 23.09.2024 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.71). При цьому, 03.09.2024 року представник третьої особи було подано до суду письмову заяву від 03.09.2024 року № 19-01-17/312 (а.с.54) про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, а при ухваленні рішення врахувати наданий останнім висновок. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 0690256243292 про особисте вручення йому 08.10.2024 року рекомендованого поштового відправлення № 0600290133715 із судовою повісткою. При цьому, 25.10.2024 року [PERSON] подав до суду письмову заяву від 25.10.2024 року про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.04.2011 року, який був розірваний заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 10.10.2011 року у справі № 2-503/11 (а.с.6), яке набрало законної сили 24.12.2011 року та згідно якого місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 13.05.2011 року, актовий запис № 86 (а.с.5). 25.02.2012 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 04 (а.с.7). Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 05.03.2014 року у справі № 503/128/14-ц (а.с.8-9), яке набрало законної сили 09.04.2014 року та згідно якого з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти розміром частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця, до досягнення повноліття дитиною, тобто до [INFO] . В свою чергу, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Кодимським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 15.05.2024 року, станом на квітень 2024 року сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 93636,75 грн. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 11.03.2016 року № 503/139/16-ц (а.с.13-14), яке набрало законної сили 22.03.2016 року, шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. Згідно пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] виданого Пенсійним фондом України 26.12.2019 року за № 3360304780, у позивача [PERSON] інвалідність 2 групи довічно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 20.05.2024 року (а.с.11), складений депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області [PERSON] , [PERSON] проживає разом з дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Умови проживання відповідають всім санітарним нормам. Батько старшого сина [PERSON] [PERSON] , ніякої участі у вихованні не приймає. Діти знаходяться на утриманні матері. Згідно характеристики учня 9 класу КЗ «Опорний заклад «Кодимський ліцей № 1» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області [PERSON] , виданої директором 20.05.2023 року, [PERSON] навчається у закладі з першого класу, за час навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень, мати та вітчим [PERSON] завжди цікавляться його навчанням і відповідально ставляться до його виховання в сім`ї. Завжди присутні на батьківських зборах, біологічний батько [PERSON] жодного разу не з`являвся в школі, не цікавився навчанням [PERSON] . Жодних зв`язків з батьком класний керівник не має. Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 27.08.2024 року № 1069, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним, про що свідчать копії відповідного висновку та рішення (а.с.55,56). Нормативно-правове застосування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачем інтересу до свого сина є його ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час їх проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Висновки суду Обставини справи свідчать про небажання відповідача [PERSON] займатися вихованням свого сина [PERSON] та його самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо нього, тобто наявна підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Відповідачем [PERSON] проігноровано його судові виклики у даній справі, останній не з`явився в жодне підготовче та судове засідання, які призначалися судом у даній справі, а також не подав відзиву на позовну заяву та ніякої заяви або клопотання, тобто фактично виявив ігнорування судового розгляду. Водночас суд зауважує, що обставини того, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та має заборгованість за сплатою аліментів на утримання дитини в значному розмірі, яка утворилася внаслідок невиконання ним цього обов`язку вже на протязі тривалого проміжку часу, жодним чином не впливає на вирішення предмету спору у даній справі, оскільки ч.1 ст. 164 СК України не передбачає таких підстав для позбавлення батьківських прав. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини суд приходить до висновку про наявність підстав позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Ураховуючи зазначене вище, а також те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву та доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. - щодо судових витрат Приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову не сплачувала судового збору на підставі пункту 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.11.2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved