Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, згідно якого просить скасувати наказ №284 від 05.10.2023 року директора філії «Хустське лісове дослідне господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани як неправомірний та стягнути моральну шкоду і витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим,що згідно вказаного наказу йому, як помічнику лісничого Горінчівського лісництва оголошено догану за недотримання Кодексу етики філії «Хустське ЛДГ» і Правил внутрішньо трудового розпорядку. В порушення ст.149 КЗпП України відповідачем не було повідомлено позивача про проведення перевірки відносно нього, не вжито заходів для отримання письмових чи усних пояснень по суті, не повідомлено про результати перевірки, не надано для ознайомлення матеріали перевірки, не оголошено й не повідомлено 05.10.2023 про винесення наказу, а надано копію наказу лише 12.10.2023 року в присутності адвоката. Під час ознайомлення зі змістом наказу 12.10.2023 року виявилося, що фактично матеріалів перевірки немає, крім доповідної записки головного інженера [PERSON] , який є зацікавленою стороною, оскільки постійно провокує сварки, а також фіктивного наказу про відмову позивача від отримання вказаного наказу про накладення дисциплінарного стягнення. В оскаржуваному наказі в порушення положень ст.147-1 та ст.149 КзпП України не зазначено посилання ні на норми КЗпП України, ні на інші законодавчі акти, на підставі яких прийнято наказ. Позивач вказує, що наведені в наказі обставини не відповідають дійсності, є спотвореними. Ніяких образ з боку позивача ні відносно головного інженера, ні відносно інших працівників не було, як і не було допущено «зриву виробничої наради та зниження ефективності і якості роботи виробничого відділу». Зазначене стверджується, зокрема, постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.10.2023 року по справі №309/4868/23, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.173 КУпАП закрито за відсутністю події та складу зазначеного адміністративного правопорушення. Зазначені адміністративні матеріали (справа №309/4868/23) та постанова Хустського районного суду від 19.10.2023 року стосуються тих же обставин, що й оскаржуваний наказ №282 від 05.10.2023 року. Щоб залякати позивача, головний інженер [PERSON] по телефону викликав працівників\~ поліції, які склали вказаний протокол та сфальсифікували письмові пояснення. Після направлення вказаного протоколу про адміністративне правопорушення до суду для розгляду по суті, директором філії винесено незаконний наказ про накладення на позивача адміністративного стягнення, що стосується обставин, які мали місце 03.10.2024 року. Причиною події, яка мала місце 03.10.2023 року було те, що впродовж кількох місяців з вини керівництва позивачу не виплачувалася заробітна плата, і він фактично був залишений без засобі для існування, у зв`язку з чим був змушений звертатися з письмовими заявами в різні контролюючі органи для вжиття заходів щодо відновлення його порушених конституційних прав. Проведеними перевірками Державної Служби з питань праці Західного міжрегіонального управління Держпраці встановлено факти грубого порушення вимог чинного законодавства України з боку відповідача та винесеного припис на усунення порушень трудового законодавства, складено та направлено до суду протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КзпП України і 14.11.2023 року позивачу проведено виплату заробітної плати. Згідно ст.237-1 КзпП України передбачено відшкодування моральної шкоди роботодавцем внаслідок порушення прав працівника. Позивач стверджує, що не вчиняв ніякого дисциплінарного проступку, ніколи не допускав порушень трудової дисципліни, не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а незаконне притягнення його до дисциплінарної відповідальності спричинило йому важкі моральні страждання через несправедливість , призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових емоційних зусиль для захисту своєї репутації за місцем роботи, в спілкуванні з колегами, для організації свого життя, а також захисту своїх порушених прав в судовому порядку. Розмір моральної шкоди оцінює в 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Чорба П.П. подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити. Представник віповідача - Державного спеціалізованого\~ господарського підприємства «Ліси «Ліси України» в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Левицький А.О. подав до суду заву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Крім того, т.в.о. директора філії «Хустське ЛДГ» до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, а тому просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на наведені у відзиві обставини. У відзиві посилається на те, що 03.10.2023 року о 09 год. на підприємстві планувалося провести виробничу нараду по плануванню роботи та виконанню виробничих завдань на жовтень 2023 року з головними спеціалістами та лісничими підрозділами. Перед початком даної наради помічник лісничого Горінчівського лісництва Вербін А.М. на території філії підійшов до колишнього директора філії [PERSON] при свідках, а саме: лісничого Берегівського лісництва [PERSON] , лісничого Велятинського лісництва [PERSON] , лісничого Драгівського лісництва [PERSON] , лісничого Горінчівського лісництва [PERSON] , помічника лісничого Хустського лісництва Бучок О.Й., лісничого Монастирецького лісництва Штець В.В., лісничого Нижньо-Бистрянського лісництва [PERSON] і почав у підвищеному тоні вимагати виплату йому заробітної плати, на що [PERSON] йому пояснив, що готівкові розрахунки в філії проводилися до 31.08.2024 року. Після всіх пояснень, які надав [PERSON] , помічник лісничого Горінчівського лісництва почав агресивно і нецензурно висловлюватися на адресу на той час керівника філії, не дотримуючися субординації та правил етикету, які діють на підприємстві і з якими він відмовився ознайомлюватися. Потім з невідомих причин позивач агресивно та нецензурною лайкою почав ображати головного інженера [PERSON] . Тоді директор філії викликав слідчо-оперативну групу 102 і відносно позивача було складено адміністративний протокол. Після від`їзду працівників поліції, головний інженер написав службову записку, з якою [PERSON] відмовився ознайомлюватися, про що свідчить акт відмови складений 04.10.2023 року. 05.10.2023 року був виданий наказ №284 «Про застосування дисциплінарного стягнення», а саме оголошення догани помічнику лісничого Горінчівського лісництва [PERSON] , з яким він відмовився ознайомлюватися, про що свідчить акт, складений в присутності лісничого Горінчівського лісництва [PERSON] , майстра лісу [PERSON] та системного адміністратора [PERSON] .\~ Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якому посилається на те, що зазначені у відзиві доводи та обґрунтування є надуманими і не відповідають дійсності і фактично спростовуються письмовими доказами, доданими до позовної заяви. Обставини події, яка мала місце 03.10.2024 року і на які посилається відповідач, спростовані постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.10.2023 року по справі №309/4868/23, згідно якої провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.173 КУпАП закрито за відсутністю події та складу зазначеного адміністративного правопорушення. Згідно результатів перевірки та висновків Державної служби з питань праці від 16.11.2023 року слідує, що за зверненнями позивача [PERSON] , під час перевірок було виявлено численні порушення вимог КЗпП України щодо невиплат заробітної плати позивачу та інших порушень трудового законодавства, за наслідком чого було винесено припис відповідачу про усунення порушень трудового законодавства, а також відносно відповідача складено протокол за ч.1 ст.41 КУпАП. Отже, 03.10.2023 року позивач підставно звертався до посадових осіб відповідача (директора [PERSON] та головного інженера [PERSON] ) з приводу причин тривалої затримки виплат заробітної плати, ніяких порушень Правил внутрішнього трудового розпорядку не допускав, не порушував вимог Кодексу етики філії «Хустське ЛДГ» , нікого не ображав нецензурними словами, не допустив інших порушень. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що\~ позивач по справі [PERSON] працює помічником лісничого Горінчівського лісництва. 05.10.2023 року [PERSON] наказом директора філії «Хустське лісове дослідне господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»\~ № 284 оголошено догану за недотримання Кодексу етики філії «Хустське ЛДГ» і Правил внутрішньо трудового розпорядку (а.с.6). Згідно вказаного наказу « [PERSON] під час виконання своїх функціональних обов`язків на території і у приміщенні держлісгоспу, при спілкуванні ображав нецензурними словами головного інженера [PERSON] і працівників виробничого відділу, що призвело до зниження ефективності і якості роботи виробничого відділу і зриву виробничої наради». Підставами оголошення догани є службова записка головного інженера [PERSON] , акт відмови від подання пояснюючої записки [PERSON] » (а.с.6-7). Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.10.2023 року по справі №309/4868/23 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст..173 КУпАП закрито за відсутністю події та складу зазначеного адміністративного правопорушення. З тексту вказаної постанови суду вбачається: «Як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ВАВ №940831 від 4 жовтня 2023 року: 3 жовтня 2023 року, о 8 годині 30 хвилин, знаходячись за місце своєї роботи філія «Хустське ЛДГ», що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] виражався нецензурними словами в адресу головного інженера філії «Хустське ЛДГ» [PERSON] та директора філії «Хустське ЛДГ» [PERSON] .. Потерпілим по цій справі про адміністративне правопорушення визнаний [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні свою вину не визнав, пояснив, що не виражався нецензурними словами в адресу потерпілого [PERSON] , він тільки сварився зі своїм директором філії «Хустське ЛДГ» [PERSON] за невиплату йому заробітної плати за тривалий час. Потерпілий [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно 3 жовтня 2023 року, о 8 годині 30 хвилин, [PERSON] сварився з директором філії «Хустське ЛДГ» [PERSON] за невиплату йому заробітної плати. Також він пояснив, що спокій ніяких громадян порушений не був, ніяких свідків сварки немає. Просив закрити провадження по справі за відсутністю в діях [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. В судовому засіданні було встановлено, що 3 жовтня 2023 року, о 8 годині 30 хвилин, [PERSON] , знаходячись за місцем своєї роботи у філії «Хустське ЛДГ», що знаходиться в [ADDRESS] сварився з директором філії «Хустське ЛДГ» [PERSON] за невиплату йому заробітної плати тривалий час. Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, - дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, матеріали справи не містять.» (а.с.10-12). Відповідно до ст.82 ЦПК України\~ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно результатів перевірки та висновків Державної служби з питань праці від 16.11.2023 року слідує, що за зверненнями позивача [PERSON] , під час перевірок було виявлено порушення вимог КЗпП України щодо невиплат заробітної плати позивачу та інших порушень трудового законодавства, за наслідком чого було винесено припис відповідачу про усунення порушень трудового законодавства, а також відносно відповідача складено та направлено до суду протокол за ч.1 ст.41 КУпАП. Відповідно до ст. 139 КзПП, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до ст. 140 КзПП, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. Відповідно до ст. 147 КЗпП, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно з вимогами трудового законодавства порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Наявність вини є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку покладається на роботодавця. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно дост.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушникам трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Отже, підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Таку правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 08.07.2021 у справі №264/1520/19. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Законодавство про працю не закріплює переліку діянь, які вважаються порушеннями трудової дисципліни. Винятки стосуються державних службовців, суддів, прокурорів, а також тих, на кого поширюються статути чи положення про дисципліну. Тому для встановлення дисциплінарного проступку важливо з`ясувати коло трудових (службових) обов`язків працівника. Саме їх невиконання чи неналежне виконання складають основу об`єктивної сторони складу цього правопорушення. Ці обов`язки визначаються трудовим договором, посадовою (робочою) інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними актами роботодавця, його наказами та розпорядженнями, а також законами та іншими нормативно-правовими актами. У постанові Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №299/2637/21 викладено правовий висновок, в якому вказано, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі №554/9493/17 зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Разом з цим, оскаржуваний наказ не містить чіткого формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування певного стягнення з урахуванням передбачених законодавством обставин. Отже, встановивши, що наказ відповідача про оголошення догани у зазначеній вище частині не містить нормативного посилання, на підставі якого позивач притягується до дисциплінарної відповідальності, конкретних відомостей, в чому полягало порушення трудової дисципліни, в якій формі вини воно проявилося, про причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено, причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим працівником проступком та настанням наслідків, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки притягнення позивача в даному випадку до дисциплінарної відповідальності відбулося з порушенням норм трудового законодавства України. Отже, відповідачем не дотримано процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, що є прямим порушенням його трудових прав. Суд, в даному випадку, вважає, що наведені вище недоліки оскаржуваного наказу про оголошення догани суттєво впливають на його дійсність, у зв`язку з чим він є незаконним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не доведено наявність фактів порушення позивачем трудових обов`язків і вчинення дисциплінарного проступку, як підстави для накладення дисциплінарного стягнення та дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення, а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню. Суд зауважує на тому, що формальне дотримання відповідачем процедури застосування до працівника дисциплінарного стягнення, без врахування пояснень позивача та дійсних обставин порушення трудової дисципліни, провини позивача у вчиненому, а також причинно-наслідкових зв`язків між діянням (бездіяльністю) та негативними наслідками, підтверджених належними доказами, виключає правомірність такого дисциплінарного стягнення, оскільки, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани є різновидом відповідальності у сфері трудових правовідносин, так як тягне для працівника певні негативні наслідки, в тому числі позбавлення премії, звільнення та інше, а тому в таких правовідносинах застосовуються загальні положення для притягнення винуватої особи до відповідальності, які передбачають необхідність встановлення вини працівника у формі умислу або необережності за порушення чітких положень правил внутрішнього трудового розпорядку (трудової дисципліни) або виробничої дисципліни, а також формування у наказі об`єктивної сторони - суті правопорушення. За недоведеністю роботодавцем наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку як обов`язкової умови для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, суд доходить висновку, що відповідач оголосив позивачу догану без законних на те підстав, а тому позовні вимоги щодо скасування наказу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем також, заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої їй відповідачем, яку позивач оцінює у 10 000 грн., та яку суд частково задовольняє, виходячи з наступного. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків,а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно з статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~\~ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). В обґрунтування заявленої вимоги позивач вказував, що наслідком неправомірних дій щодо нього з боку відповідача та незаконого притягнення його до дисциплінарної відповідальності є спричинення йому важких моральних страждань через несправедливість, це призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових емоційних зусиль для захисту своєї репутації по місцю роботи, в спілкуванні з колегами, для організації свого життя, а також захисту своїх порушених прав в судовому порядку. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди дійсно є обґрунтованою, так як судом встановлено факт порушення трудових прав позивача, наслідком чого є певні душевні хвилювання, в тому числі, які пов`язані із необхідністю вдатись до судового захисту своїх порушених прав та необхідністю доведення перед судом правомірності своїх вимог, а тому є підстави для відшкодування [PERSON] завданої незаконними діями відповідача моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить не лише із самого факту порушення прав позивача та душевних страждань, яких він зазнав внаслідок цього, суд також враховує вимоги розумності та справедливості і приходить висновку, що у відшкодування моральної шкоди з відповідача слід стягнути на користь позивача 5000 грн. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Чорба Петро Петрович на підставі ордеру серії АО №1087274 від 29.10.2023 року та договору про надання правової допомоги від 29.10.2023. Згідно акту приймання-передання виконаних робіт з надання професійної правничої допомоги позивач сплатив згідно договору про надання правової допомоги від 29.10.2023 адвокату 12000 грн., що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та\~ доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи категорію складності справи та надані позивачем докази, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу згідно акту від 14.03.2024 року є завищеним і не ґрунтується\~ на об`єктивних\~ обставинах. Зазначені адвокатом витрати не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат та критеріям розумності їх розміру і ці витрати не є співмірними. Суд приходить висновку, що витрати на правову допомогу слід стягнути з відповідача на користь позивача частково, в розмірі 8000 гривень.\~ Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial