Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідачки 30 042, 70 грн. заборгованості за кредитним договором. Посилається в позові на те, що 05 березня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою був укладений Кредитний договір №150350075. Договір був вчинений в електронній формі відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт». Після виконання Алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі товариства, відповідачкою був підписаний договір за допомогою одноразового паролю-ідетифікатора, який був направлений їй на номер мобільного телефону, вказаний у заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER]. Одноразовий пароль-ідетифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунакаційній системі товариства 03 травня 2021 року о 0:09:54, після чого відповідачка натиснула кнопку «відправити/підписати», що є підписанням договору електронним цифровим підписом. Після вчинення цих дій товариством було перераховано грошові кошти в сумі 16 750, 00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , що належить відповідачці. 28 листопада 2018 року між перісним кредитором та ТОВ» «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого та Реєстру прав вимоги №141 від 06 липня 2021 року до ТОВ» «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фіннсова компанія`Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого та Реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» ТОВ перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фіннсова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОА «Юніт Капітал» був укладений Договір факторингу № 01/04082023. Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги в розмірі 30 042, 70 грн. до відповідачки за вказаним кредитним договором, з яких: 14 026, 08 грн. - сума заборгованості та 16 016, 62 грн. процентів. Станом на час звернення до суду заборгованість за договором відповідачкою не погашена. Загальна сума заборгованості на момент звернення до суду становить 30 042 70 грн., з яких: -16 750, 00 грн.- заборгованість по кредиту; -16 016, 62 грн. - заборгованість за відсотками. Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов кредитного договору,просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 06 вересня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками. Конверт з документами, які направлялися на зазначену відповідачкою адресу при укладенні договору, повернувся до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 червня 2021 року в справі № 2-6236/11, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції. Так, ухвала суду про відкриття провадження в справі з копією позову та додатками до нього направлялася відповідачці за вказаною нею у кредитному договорі адресою місця реєстрації. Її адреса реєстрації, зазначена в кредитному договорі, підтверджується і Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживанняз питань реєстрації місця проживання/місця перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Розшук учасників справи не віднесено до повноважень суду і такі можливості у суду відсутні. Направлені судом документи відповідачці повернулися до суду без вручення адресату. З урахуванням цього, суд вважає виконаним судом обов`язок, врегульований цивільним процесуальним законодавством, при прийнятті справи до провадження суду та відкриття провадження в ній. Відповідачці був наданий строк для надання відзиву. Відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою був укладений кредитний договір №150350075 у формі електронного документа з використанням електронного цифрового підпису. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредитного продукту «Комфорт». Договір був вчинений в електронній формі відповідно до даних Правил. Після виконання відповідачкою Алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі товариства, на банківську картку відповідачки № [NUMBER] , зазначену нею при укладенні Кредитного договору, ТОВ» Манівео Швидка Фінансова Допомога» було перераховано гршові кошти в сумі 16 750, 00 грн. Відповідно до п.1.6.1 договору загальні витрати за кредитом кладають 16 993, 62 грн.; орієнтовна загальна вартість кр едиту - 33 743, 62 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 474. 50 відсотків річних. В день укладення Кредитного договору був складений Графк платежів, відповідно до якого: загальна вартість кредиту складає - 25 247, 02 грн., яка в ключає в себе витрати за кредитом у вигляді процентів у сумі 8 497, 02 грн. та суму кредиту в розмірі 16 750, 00 грн. 05 квітня 2021 року між сторонами була укладена Додаткова угода, якою був продовжений строк дії кредитного договору та строк оплати наступного чергового платежу на 14 днів. ( а.с. 7 - 31; 33 - 434 55 - 58 ) 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до п.2.1 договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язуєтся їх пийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1 договору сторони дійшли згоди, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним реєстром прав вимоги. Відповідно до п.8.2 договору він починає свій перебіг з дати його підписання та закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту належного виконання сторонами взятих на ебе зоов`язаньза договором. 28 листопада 2019 року між сторонами Договору про відступлення прав вимоги була укладена Додаткова угода №19. Відповідно до її п.8.2 строк дії договору закінчується 31 груня 2020 року, але в будь-якому випадку до моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором. 21 жовтня 2020 року була укладена Додаткова года №25 до Договору факторингу, якою сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Відповідно до Розділу 1 договору «Визначення термінів» право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Відповідно до Реєстру прав вимоги №141 від 06 липня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором на загальну суму 27 489, 94 грн. ( а.с. 32; 44 - 55; 99 - 100 ) Звертаючись до суду, позивач зазначив, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія» Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого та Реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до ТОВ «Фіннсова компанія`Онлайн Фінанс» ТОВ перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Даний договір позивачем при зверненні до суду не наданий. З Додаткової угоди №2 до Договор факторингу № 05/0820-01 від 03 серпня 2021 року вбачається, що сторони домовилися продовжити трок дії договору до 31 грудня 2022 року. 30 грудня 2022 року була укладена Додаткова угода №3, якою сторони домовилися продовжити строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року. ( а.с. 76 - 77 ) 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс`та ТОВ «Юніт Капітал» був укладений Договір факторингу № 01/04082023. Відповідно до п.4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки в розмірі 30 042, 70 грн. за Кредитним договором № 150350075 від 05 березня 2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», з яких: 14 026, 08 грн. - сума заборгованості та 16 016, 62 грн. процентів. ( а.с. 63 - 67; 88 - 93 ) Звертаючись до суду, позивач зазначив, що після укладення договорів факторингу відповідачка будь-яких дій, направлених на виконання умов укладеного кредитного договору, не вчинила, заборгованість не погасила. Відповідачка, не подавши до суду відзив, вказаних обставин не спростувала, доказів виконання грошового зобов`язання за умовами укладеного договору не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. ст.11,12 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Таким чином, уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачкою кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачці надані. В свою чергу, відповідачка умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 ст.517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правової допомоги від 01 грудня 2022 року, укладений з Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс», та Додаткову угоду до нього №9 від 07 серпня 2023 року. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг позивачу було надано правових послуг на 5 000, 00 грн., в тому числі надання усної консультації та складання позовної заяви. Платіжною інструкцією №399 від 09 серпня 2023 року дана сума позивачем була перерахован на рахунок Адвокатського об`єднання в банківській установі ( а.с.59 - 61; 68 - 75 ) Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Не подавши відзив, відповідачка про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесену позивачем, не заявила. Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду.

Outcome: approved