Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

21.12.2023 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом , просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості у розмірі 68081 грн. 26 коп., з яких: 13416 грн. 45 коп. заборгованість по тілу кредиту (прострочена на дату подання позовної заяви), 22205грн. 35 коп. заборгованість по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) 141грн. 68коп. нараховані строкові проценти за кредитом, 5905грн. 91коп. прострочені проценти за кредитом, 1479грн. 59коп. строкова комісія за обслуговування кредиту, 23673грн. 44коп. прострочена комісія за обслуговування кредиту, 1258грн. 84коп. штрафи, пеня, суму судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 03.12.2018 між АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №25.115.1218.ФО_К. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу грошові кошти у кредит, у розмірі 49484грн. 54коп. терміном до 03 грудня 2021 року, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії та на умовах, передбачених Договором, а також виконати інші умови цього Договору відповідно до п.1.1 Договору. Проте, в порушення умов Договору, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту. Так, невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором призвело до порушення ним прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач просить позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.01.2024 головуючою у процесі суддею визначено Букіну О.М. Ухвалою судді від 15.01.2024 у справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 78). 10.06.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу. (а.с. 83). Ухвалою судді від 24.07.2024 у справі здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 86). За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації адреси відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви, ухвала про перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином суд вважає повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 03.12.2018 між АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №25.115.1218.ФО_К. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу грошові кошти у кредит у розмірі 49484грн 54 коп. терміном до 03 грудня 2021 року, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії на умовах, передбачених Договором, а також виконати інші умови цього Договору відповідно до п.1.1 Договору. Цільове призначення кредиту - споживчі потреби (п. 1.2 кредитного договору №25.115.1218.ФО_К. від 03.12.2018 р.). Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору №25.115.1218.ФО_К. від 03.12.2018 р. визначено, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахуванням кредитних котів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] в банку, код банку 322539. Пунктом 1.4. кредитного договору №25.115.1218.ФО_К. від 03.12.2018 р., визначено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені цим договором, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової домовленості сторін. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору №25.115.1218.ФО_К. від 03.12.2018 р відповідач сплачує: п. 1.5.1 проценти за користування кредитом - щомісяця, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00% річних. п. 1.5.2 комісію за надання кредиту - в розмірі 0,0% від суми кредиту. п. 1.5.2 комісію з обслуговування кредиту - щомісячно в розмірі 2,99% від суми кредиту. Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору №25.115.1218.ФО_К. від 03.12.2018 р., встановлено, що Позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно п. 2.3, 2.4 цього договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим договором строки. 31.03.2021 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» укладено договір факторингу №31/03-2021, за яким АТ «ЮНЕКС БАНК» відступило, а ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за заборгованістю [PERSON] (а. с. 56-60). Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи: протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-03-19-000106-1; договором факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021; актом прийому-передачі прав вимоги до договору факторингу; реєстром прав вимоги (а.с. 56-64). З реєстру боржників вбачається, що право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Омега Фінанс» під номером 1647 (а.с. 62). Відповідно до реєстру прав вимог станом на 31.03.2021 р., заборгованість [PERSON] за кредитним договором №25.115.1218.ФО_К. від 03.12.2018 становить 68081 грн 26 коп., з яких: 13416 грн. 45 коп. заборгованість по тілу кредиту (прострочена на дату подання позовної заяви), 22205грн. 35 коп. заборгованість по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) 141 грн. 68 коп. нараховані строкові проценти за кредитом, 5905грн. 91 коп прострочені проценти за кредитом, 1479 грн. 59 коп. строкова комісія за обслуговування кредиту, 23673 грн. 44 коп. прострочена комісія за обслуговування кредиту, 1258грн. 84 коп. штрафи, пені. 07.12.2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги № 12-21/3910/Ф і надано строк для погашення суми заборгованості за кредитним договором №25.115.1218.ФО_К від 03.12.2018р. (а.с.52) Проте, поштове відправлення було повернуто відправнику із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконувалися умови кредитного договору в частині погашення заборгованості за кредитним договором, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором 13416 грн. 45 коп.- тілу кредиту (прострочена на дату подання позовної заяви), 22205грн. 35 коп. - тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів), 141 грн. 68 коп. - строкові проценти за кредитом, 5905грн. 91 коп.-прострочені проценти за кредитом, 1258грн. 84 коп. -пеня. А всього 42 928, 23 грн. Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення 1479 грн. 59 коп. строкова комісія за обслуговування кредиту, 23673 грн. 44 коп. прострочена комісія за обслуговування кредиту, виходячи з наступного. Відповідно до преамбули Закону України « Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Пунктами 9, 11 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З цього випливає, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. За положеннями ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту. Крім того, відповідно до ст.55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із чч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц. З огляду на викладенен вище, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 25 153, 03 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов є обґрунтованим частково, що дає підстави для його часткового задоволення. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial