Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду із\~даним позовом,\~в обґрунтування якого посилався на те, що за наказом №0/20/03/001 від 20 березня 2023 року [PERSON] прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі ТОВ «Дієса») керуючим магазином філії № 2 департаменту з роздрібної торгівлі з посадовим окладом згідно штатного розпису. Однак на підставі наказу №200/19/02/011 від 20 лютого 2024 року [PERSON] був звільнений за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закриттям магазину. В день звільнення 20 лютого 2024 року в порушення вимог передбачених ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідач не видав позивачу письмове повідомлення про нараховані суми заробітної плати та не провів повний розрахунок, не виплативши заборгованість по зарплаті та компенсацію за невикористані дні відпустки. Крім того відповідачем не здійснювалась виплата [PERSON] зарплати у грудні 2023 року, січні 2024 року та лютому 2024 року, а також при звільнені не було здійснено розрахунок за 22 дні невикористаної щорічної основної відпустки. Проте на численні звернення позивача з проханням надати довідку про заборгованість по заробітній платі та здійснити розрахунок підприємство жодним чином не реагує. При здійсненні розрахунку заборгованості позивачем взято до уваги середній заробіток [PERSON] за останні два місяці, які передували припиненню виплат зарплати. Так відповідно до виписки з АТ «Ощадбанк» остання виплата позивачу зарплати проведена 05.02.2024 року у розмірі 22549,36 грн. за листопад 2023 року, а останні перерахування відповідачем страхових внесків за позивача здійснено за березень 2023 року. Також за довідкою ТОВ «Дієса» у грудні 2023 року позивачу нараховано зарплату в розмірі 36274,63 грн., а в січні 2024 року - 8663,74 грн. В свою чергу період затримки розрахунку при звільненні позивача складає 36 днів, з 01.02.2024 року по 20.02.2024 року, що становить 14 робочих днів, а також 22 дні невикористаної щорічної основної відпустки, тому за вказаний період з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 37682,52 грн. на підставі наведеного позивачем розрахунку. Отже, загальний розмір заборгованості становить 82620,89 грн., з яких 36274,63 грн. зарплата за грудень 2023 року, 8663,74 грн. зарплата за січень 2024 року, 37622,52 грн. сума боргу за лютий 2024 року та 22 дні невикористаної відпустки, що складається з 14630,98 грн. зарплати за лютий 2024 року та 22991,54 грн. компенсації за невикористану відпустку. Враховуючи вказане, просив суд поновити [PERSON] строк на звернення до суду із заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнути з ТОВ «Дієса» на користь [PERSON] заборгованість по зарплаті та компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 82560,89 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої суми, а також стягнути понесені судові витрати. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, представник відповідача подав відзив, де вказував, що борг відповідача перед позивачем по зарплаті, включаючи компенсацію за невикористану відпустку становить 60453,02 грн., що підтверджується розрахунковими листами. Додавав, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Враховуючи викладене, ТОВ «Дієса», будучи під дією форс-мажорних обставин, отримало від Київської торгово-промислової палати сертифікат № 3000-24-0827 від 23.04.2024 року, що підтверджує обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань відповідача. При цьому в сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин з 12 березня 2022 року, що охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін. Отже, з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання перед позивачем щодо затримки розрахунку при звільненні, про що його було попереджено. Крім того ТОВ «Дієса» розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство через борг перед кредиторами в сумі біля 2,5 млд. грн., який був затверджений 24.04.2024 року Господарським судом м. Києва, рішення якого залишено без змін. Також 23.10.2023 року Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці здійснено позапланову перевірку ТОВ «Дієса» щодо дотримання законодавства про виплату зарплати. Однак рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса» за ч. 1 ст. 41 КУпАП було закрито справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення через підтвердження встановлення фактів дії обставин непереборної сили. Також посилався на рішення Київського апеляційного суду по справі №757/2043/24-ц щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні за наявності сертифікату № 3000-240827 від 23 квітня 2024 року Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини. Також вказував, що витрати часу адвоката на підготовку даної справи не відповідають складності справи, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3500 грн. Таким чином просив суд задовольнити позовні вимоги у розмірі реального боргу перед [PERSON] в сумі 60453,02 грн. без утримання податків та зборів з такої суми. Ухвалою суду від 6 вересня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Від представника позивача, адвоката Касьян М. С., до суду не надходило клопотань із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від представників відповідача також не надходило заперечень проти проведення розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюється, зокрема, такий вид щорічної відпустки, як основна відпустка (ст. 6 цього Закону). При цьому за змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. На підставі ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 ст. 117 КЗпП, тобто не більш як за шість місяців. Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким чином, оскільки позивач не одержував до подачі даного позову письмового повідомлення від відповідача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, то суд дійшов переконання, що [PERSON] не пропустив строки для звернення до суду із даним позовом до ТОВ «Дієса». Судом було встановлено, що [PERSON] працював з 1 листопада 2009 року у ТОВ «ТК «Ельдорадо», правонаступником якого є ТОВ «Дієса», на посаді продавця непродовольчих товарів, техніка з налагоджування та випробувань, директора магазину, керуючого магазином, керуючого філією № 3 департаменту з роздрібної торгівлі, керуючим магазином філії № 2 департаменту з роздрібної торгівлі, керуючим магазином департаменту роздрібної торгівлі та продажів, звідки за наказом № 0/19/02/011 від 19.02.2024 р. [PERSON] було звільнено 20 лютого 2024 року за згодою сторін згідно із п. 1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивача ( [NUMBER] ) та копією наказу ТОВ «Дієса» № 0/19/02/011 від 19.02.2024 р. При цьому за наказом ТОВ «Дієса» № 0/19/02/011 від 19.02.2024 р. визначено, що [PERSON] має отримати компенсацію за невикористані 22 дні щорічної основної відпустки за період роботи до 31.12.2023 року та з 01.01.2024 р. по 20.02.2024 р. Відповідно до розрахункових листів, наданих суду ТОВ «Дієса», за грудень 2023 року, за січень 2024 року та за лютий 2024 року відносно позивача, [PERSON] , вбачається, що останньому було нараховано: за грудень 2023 року 36274,63 грн. (борг за ТОВ «Дієса» на початок місяця 66376,55 грн., утримано податків й зборів на суму 7073,55 грн., а борг на кінець місяця - 95577,63 грн.); за січень 2024 року 8663,74 грн. (борг за ТОВ «Дієса» на початок місяця 95577,63 грн., утримано податків й зборів на суму 1689,43 грн., проведено виплат на суму 39827,19 грн., а борг на кінець місяця 62724,75 грн.); за лютий 2024 року 30158,55 грн., з яких за 13 днів простою нараховано 4044,23 грн., а також нараховано 26114,32 грн. компенсації за невикористані 22 дні відпустки (борг за ТОВ «Дієса» на початок місяця 62724,75 грн., утримано податків й зборів на суму 5880,92 грн., проведено виплат на суму 26549,36 грн., а борг на кінець місяця 60453,02 грн.). Таким чином було нараховано ТОВ «Дієса» до виплати [PERSON] доходу за грудень 2023 року, за січень 2024 року, за лютий 2024 року та за невикористані 22 дні відпустки загалом в розмірі 75096,92 грн., що з урахуванням утримання з такої суми податків та зборів відповідає сумі в розмірі 60453,02 грн. (75096,92 х 0,805 = 60453,02). Також за довідкою ТОВ «Дієса», надану [PERSON] 13.02.2024 року, вбачається, що [PERSON] було нараховано: за грудень 2023 року 36274,63 грн., з яких було утримано податків й зборів на суму 7073,55 грн. (до виплати 29201,08 грн.), а також за січень 2024 року 8663,74 грн., з яких було утримано податків й зборів на суму 1689,43 грн. (до виплати 6974,31 грн.). При цьому з виписки з карткового рахунку [PERSON] в АТ «Ощадбанк» вбачається, що за період з 01.01.2023 року по 29.02.2024 року позивачу було проведено виплат заробітної плати у січні 2024 року на загальну суму 32027,55 грн. (за жовтень листопад 2023 року), а також протягом лютого 2024 року було проведено виплат заробітної плати на загальну суму 26549,36 грн. (за листопад 2023 року), а після звільнення з ТОВ «Дієса» 20 лютого 2024 року відповідач, натомість, не розраховувався із позивачем. Таким чином на підставі виписки з банківського рахунку [PERSON] в АТ «Ощадбанк», на який позивач отримує заробітну плату в ТОВ «Дієса», вбачається, що останній не отримував зарплату за період з грудня 2023 року по лютий 2024 року включно та компенсацію за невикористані дні відпустки, нараховані йому відповідачем за такий період в сумі 60453,02 грн., з якої вже було обраховано утримання податків та зборів. Отже, суд встановив, що ТОВ «Дієса» не виконало свого обов`язку перед [PERSON] з проведення з позивачем розрахунку в день його звільнення з виплати боргу по зарплаті та грошової компенсація за не використані ним дні щорічної відпустки. Також відповідно до інформації від 13.08.2024 року з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за Формою ОК-5 відносно [PERSON] вбачається, що позивачу ТОВ «Дієса» не здійснювала нарахування за жовтень грудень 2023 року доходу для зарахування пенсії позивача. Таким чином ТОВ «Дієса» наразі має борг перед [PERSON] з виплати зарплати за грудень 2023 року з суми 36274,63 грн. з урахуванням утримання податків й зборів на суму 7073,55 грн. відповідно в розмірі 29201,08 грн., а за січень 2024 року - з суми 8663,74 грн. з урахуванням утримання податків й зборів на суму 1689,43 грн. відповідно в розмірі 6974,31 грн. Враховуючи встановлені обставини, суд при цьому не бере до уваги наданий представником позивача розрахунок боргу відповідача перед [PERSON] за лютий 2024 року та за 22 дні невикористаної щорічної основної відпустки на загальну суму 37622,52 грн., оскільки даний розмір був спростований наявними матеріалами справи, бо було встановлено, що за лютий 2024 року [PERSON] нараховано 30158,55 грн., з яких за 13 днів простою - 4044,23 грн., а також за компенсацію за невикористані 22 дні відпустки - 26114,32 грн., з якою було утримано податків й зборів на суму загалом 5880,92 грн., внаслідок чого до виплати позивачу залишилось відповідно 24277,63 грн. (30158,55 х 0,805 = 24277,63). Отже, судом було встановлено, що ТОВ «Дієса» не виплатило [PERSON] перед звільненням суми боргу по зарплаті та за невикористані дні відпустки на загальний розмір 60453,02 грн. вже з урахуванням утримання з такої суми податків та зборів (24277,63 + 6974,31 + 29201,08 = 60453,02). Суд при цьому зауважує, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. Отже, положення ч. 1 ст. 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення ТОВ «Дієса» від обов`язку виплатити позивачу невиплачену при звільнені зарплату. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 жовтня 2022 року по справі № 905/857/19. Таким чином суд не приймає до уваги долучений до відзиву представником ТОВ «Дієса» сертифікат № 3000-240827 від 23.04.2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Київської торгово-промислової палати, копії рішень від 7 лютого 2024 року та від 1 серпня 2024 року Господарського суду міста Києва по справах № 910/14555/23 та № 910/2735/24 про стягнення з Російської Федерації на користь ТОВ «Дієса» збитків, а також ухвалу від 24.04.2024 року Господарського суду міста Києва по справі № 910/3368/24 про затвердження плану санації ТОВ «Дієса» до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Також суд не приймає до уваги долучену до відзиву представником відповідача копію постанови Київського апеляційного суду по справі № 757/2043/24-ц від 22 липня 2024 року, оскільки [PERSON] не ставить питання перед судом про стягнення з ТОВ «Дієса» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Враховуючи викладене вмотивування, за відсутності доказів проведення оплати відповідачем позивачу встановленої судом суми боргу в розмірі 60453,02 грн., визнану представником ТОВ «Дієса», то суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Дієса» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок боргу із зарплати та компенсації за невикористані дні відпустки загалом 60453,02 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з вказаної суми. Відповідно до ст. 141 ЦПК з ТОВ «Дієса» на користь держави підлягає стягненню також судовий збір, від сплати якого за законом звільнено позивача при подані даного позову до суду, відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 604,53 грн.

Outcome: partial