Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток в квартирі [ADDRESS] по [PERSON] і [PERSON] , встановлення факту постійного проживання із спадкодавцями [PERSON] , яка померла [INFO] і [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини. Ухвалою від 28.06.2023 справу залишено без руху. 11.07.2022 позивач подала заяву про виконання ухвали суду про залишення позову без руху. Ухвалою від 12.07.2023 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази. 09.10.2023 до суду надійшла спадкова справа №19/2023 після смерті [PERSON] 21.09.2023 і 07.11.2023 до суду надійшла заява [PERSON] , який позовні вимоги визнав, на спадщину після батьків не претендує. 07.12.2023 представник позивача подала до суду заяву про зміну предмета позову та просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на частку квартири [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 28.03.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 01.11.2024 представник позивача надала заяву про долучення до матеріалів справи докази. 01.11.2024 позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю , позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №19/2023, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що згідно договору міни від 17.08.1999, зареєстрованого на Біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт» в журналі біржових угод за №1143, [PERSON] , [PERSON] поміняли належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] на належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та в подальшому договір зареєстрований в КП ММБТІ за №18307 від 31.08.1999, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2008, яке набрало законної сили 02.05.2008, визнано дійсним договір міни від 17.08.1999, зареєстрованого на Біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт» в журналі біржових угод за №1143, згідно якого [PERSON] , [PERSON] поміняли належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] на належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, співвласникам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частки кожному квартири [ADDRESS] , оскільки інше не встановлено домовленістю між ними або законом. [INFO] померла [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Заводським районним у м. Миколаєві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 458 від 03.09.2019. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.1216,1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , згідно свідоцтва про одруження, виданого 21.05.1959 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №912 від 21.05.1959, син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 23.02.1964 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №646 від 23.02.1964, де його матір`ю вказано - [PERSON] , батьком - [PERSON] та дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 05.06.1960 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №1664 від 05.06.1960, де її матір`ю вказано - [PERSON] , батьком - [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 28.12.1978 Палацом урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис №93543 від 28.12.1978, згідно якого наречена [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та зміни прізвище на [PERSON] . Після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про на спадщину за законом ніхто не звертався, відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.10.2024. Проте, спадкоємець першої черги [PERSON] прийняв спадщину після смерті його дружини [PERSON] , відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 22.03.2023, тобто вважається таким, що прийняв спадщину та протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, не заявляв про відмову від неї, але через хворобу не змін звернутися з відповідною заявою до нотаріуса. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , виходячи із рівності часток спадкоємців, відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України, у вигляді частки квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Заводським районним у м. Миколаєві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №550 від 21.10.2019. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] після смерті батька [PERSON] 22.03.2023 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейнової Н.С. від 22.03.2023, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , через відсутність факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не визначена частка у праві власності на квартиру, яка є спадковим майном. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно із пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 п. 3гл.10 р.II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів: актом постійного проживання №1 від 31.03.2023, згідно якого сусіді підтвердили, що [PERSON] постійно проживала зі своїм батьком в квартирі [ADDRESS] на день його смерті [INFO] та здійснювала його догляд, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачувала комунальні платежі, а також позивач понесла втрати на його поховання, підпис сусідів засвідчена директором ТОВ «Ліски-М» 11.07.2023, довідкою ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв», згідно якого [PERSON] страждав на хронічні хвороби та потребував постійного стороннього догляду з 2014 року по день його смерті, квитанціями про витрати на поховання, які понесла [PERSON] . З наведеного слідує, що позивач [PERSON] на час смерті її батька [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Інший спадкоємець першої черги [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, надав до суду заяву, в якій зазначив, що не приймає спадщину після смерті його батька. Відтак, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а саме частку квартири [ADDRESS] . Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, з огляду на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадщину у порядку спадкування після смерті [PERSON] , позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved