Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

05.08.2024 позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, за змістом якого просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 08.12.2015 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №603, залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 08.12.2015, мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . На даний час внаслідок різних поглядів на життя, суперечок, між сторонами втрачено взаєморозуміння, почуття довіри та поваги. Збереження шлюбу на даний час є формальним, протирічить інтересам позивачки. Як стверджує сторона позивача, надання строку на примирення не є доцільним, враховуючи вжиття всіх можливих заходів під час спільного подружнього життя, фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2021 року. Крім того, позивачка стверджує про відсутність майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дитини, яка мешкатиме із матір`ю. На підставі наведеного, враховуючи неможливість розірвання шлюбу в позасудовому порядку, із посиланням на ст. 84, 104, 105, 110-112 СК України, оскільки подальше збереження шлюбу неможливе, сторона позивача просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 07.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивачка відповідно до заяви, вх.№ від 03.09.2024, просить відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, заперечень проти ухвалення заочного рішення не висловила. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджено відповідними доказами у справі. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив й не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. У матеріалах справи наявна заява від імені [PERSON] , вх.№ від 06.09.2024, проте засвідчена підписом від імені [PERSON] , тобто, позивачки. Зазначена заява не може бути прийнята судом, враховуючи наведене, крім того, її зміст не свідчить про визнання позовних вимог, розуміння стороною відповідача наслідків такого визнання, не відповідає вимогами ЦПК України до відзиву на позовну заяву, відповідно, не враховується судом при розгляді справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 08.12.2015, між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований 08.12.2015 вказаним органом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №603. Сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що встановлено на підставі засвідченої копії свідоцтва, виданого Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 19.01.2017 серії [NUMBER] , дослідженого судом під час розгляду справи. На час звернення до суду й дату розгляду справи, з вересня 2021 року, спільне господарство подружжя не веде. Стосовно наявності майнового спору між сторонами під час провадження справи в суді подружжям не повідомлено. Заперечень стосовно місця проживання дитини, яка за твердженням позивачки, мешкатиме із нею, сторона відповідача не висловила, відповідних позовних вимог в межах даної справи не заявлено. При розгляді справи суд враховує такі норми чинного законодавства. Відповідно до ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін, зокрема, припинення правовідношення. За приписами ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За нормою ч.3 ст.56\~СК\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Так, за наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам позивачки, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111\~СК\~України суд не вважає за доцільне. Ст.113\~СК\~України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », що є її особистим немайновим правом. За приписами ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача судового збору у сумі 1\~211,20 гривень (за подання позовної заяви до суду), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №60398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved