Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб із відповідачем у них не склався через несумісність характерів, різних поглядів на життя. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо, припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, сподівань на збереження шлюбу у неї немає та миритися із відповідачем не бажає. Перебування у шлюбі порушує її сімейні права, передбачені ст.51 Конституції України. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки дитина перебуває на її утриманні. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.09.2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Від представника позивача адвоката Гайдай О.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не подав відзив на позовну заяву. Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] , зареєстрували шлюб 20.01.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 20. Від цього шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася і сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо і миритися не бажають. Відповідач проживає від сім`ї окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як слідує із змісту ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст.\~191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як слідує із змісту ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Проаналізувавши докази по даній справі, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечить інтересам позивачки та має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу та залишення позивачці прізвища - [PERSON] . Окрім того, суд вважає за необхідне, в даному конкретному випадку, визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. щодо позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Outcome: approved