Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

1.1.\~Стислий виклад\~позиції позивача та заперечень відповідача У липні 2024 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25.07.2023 р. було встановлено факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] є її батьком та ухвалено внести відповідні зміни до актового запису про її народження. Рішення набрало законної сили і було звернено до виконання, але в подальшому у лютому 2024 р. представником [PERSON] було подано апеляційну скаргу та за результатами перегляду якого вищевказане рішення суду скасовано, а заяву про встановлення факту батьківства залишено без розгляду. З огляду на викладене, позивачка повторно звертається до суду, але з позовом, в якому посилається на те, що її мати [PERSON] перебувала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого вона завагітніла та 07.04.2001 р. народила її. Запис про її батька був зроблений в порядку ст.135 Сімейного кодексу України та за вказівкою її мами був записаний [PERSON] , оскільки [PERSON] відмовився подавати заяву про реєстрацію батьківства так як не перебував у зареєстрованому шлюбі з її мамою. Позивачка повідомила, що мала статус дитини позбавленої батьківського піклування з 2002 р., жила і виховувалась в родині [PERSON] , який доводився рідним братом [PERSON] , опікуном її була [PERSON] , яка доводилась дружиною [PERSON] . Також зазначила, що за цей час [PERSON] підтримував відносини з родиною його брата та приділяв їй багато уваги, але при цьому позивачці не було відомо, що він є її батьком та спілкувалася з ним як з родичем родини її опікунів. [INFO] [PERSON] помер, а про те, що він є її батьком вона дізналась від родини опікунів у грудні 2022 р., тобто після його смерті. Після його смерті позивачка у визначений законодавством строк подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки запис про батька у її свідоцтві про народження зроблений у порядку ст.135 Сімейного кодексу України, а тому документально не було доведено факт родинних відносин її з померлим батьком. Факт того, що [PERSON] є її батьком підтверджується відповідним висновком експертного дослідження, після чого 08.11.2023 р. позивачка повторно звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у заведенні спадкової справи, у зв`язку з тим, що було встановлено, що вже було заведено спадкову справу та зареєстровано у Спадковому реєстрі. 09.11.2023 р. позивачка знову звернулась, але вже до іншого приватного нотаріуса, але їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийнятті спадщини, оскільки строк для прийняття спадщини був нею пропущений. В подальшому, зокрема у листопаді 2023 р., позивачка звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка стверджує, що встановлення даного факту в судовому порядку їй необхідне для внесення відповідних змін до актового запису про її народження з метою подальшого успадкування майна померлого батька. У зв`язку з наведеним позивачка просить: 1)встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є батьком позивачки; 2)внести зміни до актового запису № 122 від 24.04.2001р. про народження позивачки та записати її батьком [PERSON] , змінити її по батькові з [PERSON] на [PERSON] , відомості про батьківство [PERSON] виключити. 1.2.\~Пояснення відповідача Відповідач направила до суду письмові пояснення в яких зазначила, що документом, який підтверджує особу позивача є паспорт з безконтактним носієм, виданий на ім`я [PERSON] , тобто після набрання законної сили рішенням Машівського районного суду від 23.07.2023 р. у цивільній справі №948/1417/23 про встановлення факту батьківства, а оскільки рішення суду скасоване, а відтак це є підставою для внесення змін у документ, що посвідчують особу. Тобто на час подачі позову до суду паспорт є недійсним, а тому він не може посвідчувати особу позивачки. Таким же чином, суду надані повторне свідоцтво про народження, копію картки платника податків виданих на ім`я позивачки, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 18.10.2023 р., тобто ці документи містять дані на підставі скасованого рішення суду від 25.07.2023 р. №948/1417/23. Відповідачка стверджує, що [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю як чоловік та дружина з жовтня 2004 р., до того часу ні з ким іншим не проживав однією сім`єю як чоловік та жінка, про що особисто говорив відповідачці. Відповідачка та її чоловік завжди проживали в одному селі та знали про життя один одного, а тому вказана у позові інформація не є правдивою і не відповідає дійсності, докази відсутні. Він стверджував, що не має власних дітей та зворотної інформації ніколи ні від кого не надходило. Отже твердження позивача про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в незареєстрованих шлюбних відносинах під час яких вона завагітніла, а також те, що [PERSON] відмовився подати до органів ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства не відповідає дійсності. Водночас, ані позивачка, ані рідна тітка, яка її виховувала, ані рідна мати позивачки жодного разу не порушували питання стосовно можливого батьківства [PERSON] та ймовірно це питання ніколи і не було важливим для позивачки та цікавим стало лише після загибелі [PERSON] як військовослужбовця, для можливості отримання виплат у зв`язку з його загибеллю та бажанням отримати спадщину. Також відповідачка звертає увагу на те, що жодного разу позивачка не спілкувалась з її чоловіком як з батьком, ані вона, ані її мати та тітка ніколи про це не казали ні йому, ані їй, як його дружині, не цікавились життям та здоров`ям, натомість організацією його поховання не займалась та участі не приймала. Тобто, ані позивачка, ані [PERSON] за свого життя не визнавали один одного як донька та батько, не бажали настання таких наслідків, [PERSON] не вважав її своєю донькою та з впевненістю зазначав, що немає власних дітей. Твердження позивачки про спілкування [PERSON] з її родиною (рідною тіткою [PERSON] (опікун позивачки за її твердженням) та її чоловіком [PERSON] пояснюється виключно кровним спорідненням зазначених чоловіків як рідних братів та, відповідно, їхнє спілкування як близьких родичів. Відповідачка стверджує, що жодної надмірної уваги з боку [PERSON] до позивачки не було, оскільки проживаючи з ним як жінка з жовтня 2004 р. та маючи теплі стосунки, вона завжди особисто знала про описані відносини. Також звернула увагу на те, що згідно позову позивачка у грудні 2022 р. дізналась від [PERSON] (брата померлого) та своєї рідної тітки [PERSON] про те, що [PERSON] нібито доводиться їй батьком, відразу почала вживати активних заходів щодо встановлення батьківства стосовно померлого для прийняття спадщини, тобто підставою встановлення факту батьківства є очевидне бажання отримання блага про що вказується у позові. Але, протягом вказаного періоду часу позивачкою, крім направлених на прийняття спадщини заходів, будь-яких дій для збереження світлої пам`яті [PERSON] не вчинялося. Отже викладені у позові доводи не підтверджені належними достовірними та допустимими доказами (а.с.66,67). 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 23.07.2024р. за ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження та залучено двох третіх осіб (а.с.34). На підставі ухвали від 17.09.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.85). 3.\~Позиції учасників\~судового провадження В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у письмових поясненнях. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи. 4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.2004р. (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України № 00000935734 від 28.07.2009р. відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.12). За рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25.07.2023 р. встановлено факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] стосовно [PERSON] , [INFO] з внесенням відповідних змін до актового запису про народження. Вказане рішення 25.08.2023 р. набрало законної сили (а.с.16,17), але в наступному було скасоване за постановою Полтавського апеляційного суду від 28.05.2024р. (а.с.18-19). Згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00041894238 від 18.10.2023 р., до актового запису про народження [PERSON] 17.10.2023 р. на підставі рішення суду було внесено зміни про батька, змінене її по батькові та видане відповідне свідоцтво. Також мається відмітка, що на підставі рішення Машівського районного суду від 06.09.2005р. мати позбавлена батьківських прав (а.с.9-11). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.12.2022р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області (а.с.14). Згідно висновку спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №187-МГ від 10.01.2023 р. [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] з вірогідністю не менше 99,99998 % (а.с.22-24). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74647573 від 08.11.2023 р., приватним нотаріусом Довгань А.М. заведено спадкову справу №24/2023 після смерті [PERSON] та видано 3 свідоцтва про право на спадщину (а.с.20). Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М. від 09.11.2023 р. відмовлено [PERSON] позивачці по справі у прийнятті заяви для прийняття спадщини по закону після померлого батька [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.15). В судовому засіданні за клопотанням представника позивача були допитані як свідки подружжя [PERSON] , зокрема [PERSON] старша сестра матері позивачки та [PERSON] брат загиблого [PERSON] , а за клопотанням представник аівдповідач допитана [PERSON] донька відповідачки. Так, свідок [PERSON] показала, що її менша сестра [PERSON] певний час була у неї під опікою та проживала спільно в одному житлі з нею та її чоловіком. Її сестра зустрічалася з братом чоловіка [PERSON] десь 5 років до вагітності сестри, але спільно не проживали, як і не перебували у зареєстрованому шлюбі. За 3-5 місяців до народження дитини сестра виїхала в Харківську область, і повернулася коли [PERSON] було 3 місяці, почала вести непристойний спосіб життя, залишила їм дитину та поїхала. Водночас, повідомила, що сестра постійно спілкувалася по телефону з [PERSON] і той знав, що [PERSON] його донька. Коли [PERSON] був десь 1 рік, її сестра забрала дитину, жила десь у циган, а тому вони змушені були її забрати. Сестра дитиною не опікувалася, не було навіть документів, а тому вони з чоловіком позбавили сестру батьківських прав, оформили опіку над [PERSON] та остання вважає їх своїми батьками. Допитаний свідок [PERSON] показав, що менша сестра його дружини [PERSON] привезла їм [PERSON] , коли їй було 3 місяців, через певний час забрала в [PERSON] , а потім через рідних дізналися, що вона живе в циган, а тому вони їх звідти забрали додому. [PERSON] знову кудись поїхала, а оскільки в дитини не було документів, вони подали в розшук матір, оформили опікунство та [PERSON] , так і залишилася з ними проживати. Коли [PERSON] було 5 років він дізнався, що його брат є її батьком, і хоча брат прямо не сказав, але його відповідь про те, щоб він не втручався свідчила про правдивість цих тверджень. Брат був гордою людиною, і йому не можна було так просто говорити про батьківство. Брат приходив до нього в гості, приносив дітям гостинці, всім однаково, сім`ями в гості не ходили. Сповіщення про загибель брата прийшло саме йому, він його поховав та поставив пам`ятник. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] почав проживати з її матір`ю, коли їй було 7-8 років, ніколи не говорив, що у нього є донька, а коли їздив до брата завжди брав з собою дитину свідка, та хотів купити квартиру саме її дитині. Родина меншого брата [PERSON] до них не ходили в гості, тісних родинних відносин не було, але з меншим братом добре спілкувався. Мотиви суду Відповідно до\~ст.\~130\~СК України\~у разі\~смерті чоловіка,\~який не\~перебував у\~шлюбі з\~матір`ю\~дитини,\~факт його\~батьківства може\~бути встановлений\~за рішенням\~суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього\~Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій\~статті 128 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Частиною 1 ст. 135 СК передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Отже, враховуючи те, що відомості про батька позивачки записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, сама позивач на час звернення до суду з позовом досягла повноліття, а тому наявні правові підстави для звернення позивачки до суду з даним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Допитані в судовому засіданні свідки хоча і зазначали, що чули про те, що відповідач ймовірно є батьком позивачки, натомість безпосередньо від [PERSON] таких відомостей не чули, а свідок [PERSON] зробила такі висновки, оскільки її молодша сестра [PERSON] 5 років до народження дитини зустрічалася з [PERSON] , а потім відносини між ними погіршилися. В цілому, жодна зі сторін не заперечує, що за життя [PERSON] не визнавав свого батьківства відносно позивачки, її мати не проживала спільно з [PERSON] . Отже, фактично єдиним доказом його батьківства є висновок спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №187-МГ від 10.01.2023 р. згідно якого [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] з вірогідністю не менше 99,99998 % (а.с.22-24). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункт 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Тлумачення статті 130\~СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Отже, даючи оцінку доказам у справі, враховуючи те, що згідно висновку спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №187-МГ від 10.01.2023 р. , який ґрунтується на проведенні ДНК-тестування, [PERSON] з ймовірністю 99,99998 % є батьком позивачки, з огляду на практику ЄСПЛ, згідно якої на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, суд дійшов висновку, що позивачка є донькою загиблого [PERSON] , а відтак позов підлягає задоволенню. Щодо доводів відповідача про недопустимість вказаного доказу з тих підстав, що у висновку вказана дата загибелі [PERSON] 08.02.2022р., що свідчить про те, що він стосується іншої особи, не попередження експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, а також відсутності у ньому вказівки, що він складено для суду, що зазначено у висновку ВП ВС від 18.12.2019 р., суд зазначає таке. Так, у резолютивній частині висновку спеціаліста дійсно зазначено, що [PERSON] загинув [INFO] , тоді як у меті дослідження дата загибелі [PERSON] вірно вказана 08.12.2022р. При цьому, при отриманні паперового конверта зі зразками крові на ньому містився запис 11.12.2022р., що вказує на дату відібрання зразка. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спеціалістом допущена описка в частині написання дати смерті [PERSON] , яка є незначною і позивач не може нести відповідальність за неї, а відтак підстав вважати вказаний доказ недопустимим з цих підстав суд не вбачає. Щодо посилання на постанову ВП ВС № 522/1-29/18 від 18.12.2019р., то дійсно у п.п.67-68 зазначено, що висновок судового будівельно-технічного експертного дослідження отриманий з порушення установленого порядку, зокрема ст. 106 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Водночас, у даному випадку позивач не зверталася з заявою для складення висновку експерта, а подала суду висновок спеціаліста, підставою проведення якого є надання послуг щодо встановлення факту батьківства, який в розумінні ст. 95 ЦПК України є письмовим доказом у справі. Суду не надано доказів того, що вказаний висновок спеціаліста проведений не уповноваженою особою, використані у ньому матеріали є неналежними або порушено порядок проведення цього дослідження, тощо. Крім цього, у випадку незгоди з вказаним висновком відповідач не була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення судом саме судової експертизи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими. Щодо інших доводів представника відповідача то всі вони зводяться до невизнання [PERSON] за життя свого батьківства щодо позивачки, що в цілому встановлено матеріалами справи, натомість доказова цінність ДНК-тесту суттєво переважає ці доводи, а відтак решта доказів не впливає на висновки суду. Посилання представника відповідача на недійсність ряду документів позивачки, суд зазначає, що вони були виготовлені відповідно до закону на підставі чинного на той час судового рішення, а відтак не можуть бути недопустимими доказами у справі. Відповідно до ч.1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Отже, позов в частині внесення змін до актового запису про народження позивачки зі зміною по батькові, а також внесення змін про її батька [PERSON] , підлягають задоволенню. Щодо виключення відомостей про батька [PERSON] , то саме зазначення батьком іншої особи автоматично виключає відомості про батька, які зроблені відповідно до ст. 135 СК України. Посилання представника відповідача на те, що за попереднім судовим рішенням такі зміни вже внесені правового значення у справі не мають, оскільки зазначене рішення втратило свою законну силу. 5. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved