Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було задоволено позов МТСБУ до [PERSON] про стягнення грошових коштів з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу у розмірі 67\~349,97 грн. та судовий збір у розмірі 2 102 грн. 10 серпня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження у справі №205/4414/20. МТСБУ звернулось до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку та 06 травня 2021 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65349287. 22 березня 2024 року державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення вищезазначеного виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду від 10 грудня 2020 року в повному обсязі. МТСБУ має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду у справі №205/4414/20 від 11 серпня 2020 року і до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 21 березня 2024 року. За вказаний період загальний розмір інфляційних витрат складає 35\~947,19 грн. та загальна сума відсотків річних за користування грошовими становить 7\~296 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь МТСБУ 3% річних у розмірі 7\~296 грн. та інфляційні втрати - 35\~947,19 грн., а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2684 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача сформував у системі «Електронний суд» клопотання в якому просив провести судове засідання без участі їх представника, позовну заяву задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 28 жовтня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року у справі №205/4414/20 прийнято до розгляду позовну заяву МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання (а. с. 6). Матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року у справі №205/4414/20, яке набрало законної сили 12 січня 2021 року, задоволено позовні вимоги МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнуто з [PERSON] на користь МТСБУ завдані збитки в порядку регресу в розмірі 67\~349,97 грн., з яких: 66\~429,97 грн. витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому, 920 грн. витрати на збір документів та визначення розміру шкоди, а також судовий збір в розмірі 2\~102 грн. (а. с. 7-8). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також судом встановлено, що 06 травня 2021 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нор О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65349287 з примусового виконання виконавчого листа №205/4414/20, який видано 11 лютого 2021 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь МТСБУ завданих збитків в порядку регресу в розмірі 67\~349,97 грн. (а. с. 9). Крім того, 22 березня 2024 року постановою начальника Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенковою К.М. було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №205/4414/20, який видано 11 лютого 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа у повному обсязі (а. с. 10). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів. Відповідно до ст. 979 ЦК України в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1, 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду. Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат. При цьому, сторона позивача вважає, що відповідальність за виконання зобов`язань виникає не з часу набрання рішення суду законної сили, а починаючи з дня постановлення судом ухвали від 10 серпня 2020 року про відкриття провадження у справі за регресним позовом МТСБУ до [PERSON] . Суд зазначає, що такі аргументи сторони позивача є хибними та суперечать нормам права, оскільки ухвалою суду про відкриття провадження у справі не встановлюються грошові обов`язки. Встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати в окремих випадках з рішення суду. Враховуючи вищезазначене, саме з часу набрання законної сили заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року у справі №205/4414/20, тобто з 12 січня 2021 року, для відповідача виник обов`язок відшкодувати на користь МТСБУ грошові кошти в сумі 67\~349,97 грн. в порядку регресу. З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2024 року постановою державного виконавця було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №205/4414/20 у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа в повному обсязі. Суд звертає увагу на те, що вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення 3 % річних заявлені за період з 11 серпня 2020 року по 21 березня 2024 року, але період з 11 серпня 2020 року по 11 січня 2021 року (включно), не може братись судом до уваги, оскільки він визначений представником позивача до моменту набрання вищевказаним рішенням законної сили. Отже, суд вважає, що позовні вимоги МТСБУ підлягають частковому задоволенню лише за період з 12 січня 2021 року до 21 березня 2024 року, оскільки судом з встановлених обставин справи та наявних у справі доказів встановлено, що прострочення зобов`язання тривало 1 165 днів, то розрахунок 3% річних відбувається таким чином: за період з 12 січня 2021 року до 31 грудня 2023 року - 67\~349,97 x 3 % х 1 084 (кількість днів) : 365 : 100 % = 6 000,61 грн. та за період з 01 січня 2024 року до 21 березня 2024 року - 67\~349,97 x 3 % х 81 (кількість днів) : 366 : 100 % = 447,16 грн., що на загальну суму в розмірі 6\~447,77 грн. Крім того, інфляційне збільшення за вищевказаний період, що підлягає стягненню, складає: (67349,97 x 1.48127109) - 67 349,97 = 32 413,59 грн. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду в розмірі 6 447,77 грн. та інфляційні втрати в розмірі 32 413,59 грн. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до розміру позовних вимог, що підлягали задоволенню, без врахування часткової сплати під час судового розгляду справи, у розмірі 2\~176,94 грн. (38\~861,36 грн.*2\~422,40 грн./43\~243,19 грн.).

Outcome: partial