Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

30.07.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова за підсудністю з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надання банківських послуг «Monobank» від 02.05.2018 у розмірі 115057,96 грн, яка утворилась станом на 09.05.2024, та судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач представник позивача посилається на те, що «Monobank» це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Починаючи з травня 2020 року онбординг відбувається шляхом відео верифікації працівником банку дистанційно, дія шеренг на точці дистанційно та селфі клієнта, спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта с паспортом. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Представник позивача вказує у позовній заяві, що 02.05.2018 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02.05.2019. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 70000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У зв`язку з порушенням [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, за ним утворилася заборгованість, що станом на 09.05.2024 становить 115057,96 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 115057,96 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. 09.09.2024 від представника відповідача - адвоката Чубенка М.С., до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача вказує, що запречує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем до позову долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», які набули чинності 27.11.2021 та паспорт споживчого кредиту без вказання дати, тобто долучені позивачем Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», а також тарифи були затверджені значно пізніше за дату складення Анкети-заяви від 02.05.2018, а відтак відповідач об`єктивно не міг до таких приєднатися, що унеможливлює перевірку наявності права позивача на нарахування відсотків та обов`язку відповідача їх сплачувати. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не долучено доказів на підтвердження наявності заборгованості, а саме первинних облікових документів, що унеможливлює встановити обставини, які напряму впливають на правильність визначення суми заборгованості, зокрема розміру нарахованої заборгованості, розміру сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості, порядку розподілу позивачем коштів, сплачених відповідачем на виконання договору. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк». 23.09.2024 з Орджонікідзевського районного суду за належністю надійшла відповідь на відзив від 11.09.2024, в якій представник позивача вказує, що до позовної заяви були додані наступні докази, що підтверджують факт укладення Договору про надання банківських послуг від 02.05.2018, а саме: копія Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг; витяг з Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank; витяг з Тарифів за карткою Monobank. Окрім цього в позовній заяві надане посилання на офіційний інтернет ресурс АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме https://www.monobank.ua/terms, де у вільному доступу опубліковані Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank. Умови опубліковані та є доступними у їх поточній редакції, а також архів редакцій за весь період існування, зокрема в чинній на момент укладення Договору між Позивачем та Відповідачем (посилання на вказану редакцію: https://monobank.ua/terms?file=umovy-2018-05-02.pdf). Умови у вказаній редакції (від 02.05.2018) доступні на сайті банку з моменту набуття їх чинності, а отже Відповідач мав безперешкодний доступ до них в момент укладання договору та в подальшому. Вказані умови є офіційним документом, що затверджений Рішенням правління АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Протокол № 16 від 02.05.2018 у якості Додатку № 95 до Розпорядження № 49 від 22.08.2013. Також представник позивача зазначає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, підписанням Відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису. Окрім того, представник позивача вказує на те, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, та надав суду Деталізовану виписку про рух коштів по картковому рахунку Відповідача, яка в свою чергу є допустимим, належним та достатнім доказом, що підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами, факт та дату надання кредитних коштів, а також існування заборгованості і її розмір. Для підтвердження фактів відкриття рахунку, отримання Відповідачем банківської картки та встановлення кредитного ліміту представник відповідача надав довідку про наявність рахунку та довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, відповідно до яких рахунку кредитний ліміт Відповідача складає 70000,00 грн. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку баланс складає - (мінус) 45057,96 грн. Себто заборгованість складає 115057,96 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного Боржником кредитного ліміту у сумі 70000,00 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить - (мінус) 45057,96 грн. Також у відповіді на відзив зазначено, що відповідачем не підтверджено наявність в нього незгоди з будь-якою із змін, що була внесена до Договору за період його існування, яка у відповідності до пп. 4.2.16 та 7.1.2 зобов`язана бути виражена у розірванні цього Договору відповідачем в односторонньому порядку. Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою Боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 305648,71 грн. За весь час користування карткою Боржником було проведено витрат по картці на суму 420706,96 грн. Отже, сума коштів, яка досі не була повернута Банку становить 115057,96 грн. (420706,67 грн - 305648,71 грн = 115057,96 грн). На підставі вказаного представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. 25.09.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання, в якому останній просить не приймати до розгляду докази, долучені представником позивача до додаткових пояснень, вказує на недопустимість наданих позивачем до відповіді на відзив доказів, оскільки вони подані з порушенням порядку, визначеного процесуальним законом. Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. 02.05.2018 [PERSON] звернувся до АТ «Унівресал Банк» з анкетою-заявою, в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку. У пункті 3 Анкети-заяви зазначено, що позичальник беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд у встановленому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, а також з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Пунктом 6 Анкети-заяви засвідчено генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем із зазначенням його ідентифікатора. У пункті 9 Анкети-заяви вказується, що позичальник підтверджує, що така заява є заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. У пункті 10 Анкети-заяви викладено розпорядження позичальника про надання права та доручення ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків позичальника, відкритих у такому банку, без додаткових розпоряджень позичальника для погашення будь-яких інших зобов`язань позичальника перед таким банком, що виникають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між позичальником та банком. У пункті 11 Анкети-заяви викладено умову, що все листування щодо цього договору необхідно здійснювати через мобільний додаток позичальника та інші дистанційні канали відповідно до умов договору. Позивачем було відкрито на ім`я відповідача поточний рахунок № [NUMBER] , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] , яка є активною до червня 2024 року, що підтверджується відповідною довідкою банку про наявність рахунку від 09.09.2024. Відповідно до довідки від 09.09.2024 за картковим рахунком відповідача було встановлено наступні розміри кредитного ліміту: 02.05.2018 у розмірі 50000,00 грн; 03.05.2018 у розмірі 55000,00 грн; 14.08.2018 у розмірі 70000,00 грн. Починаючи з 02.05.2018 [PERSON] активно користувався кредитними коштами та здійснював видаткові операції по картковому рахунку. У зв`язку з використанням кредитних коштів банком щомісячно з карткового рахунку списувались кошти на погашення процентів за користування кредитними коштами. З 01.04.2023 позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості і станом на 09.05.2024 за поточним рахунком на ім`я [PERSON] наявна кредитна заборгованість в розмірі 115057,96 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів за поточним рахунком на ім`я відповідача. Отже між сторонами склалися договірні правовідносини з надання банківських послуг та існує спір щодо виконання взаємних зобов`язань, який регулюється умовами укладеного договору, нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (абз. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734). Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена ч. 3 ст. 9 цього Закону. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734). Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1066 ЦК Українивизначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3). Згідно зі ст. 1069 ЦК України,якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву від 02.05.2018 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві не зазначено тип картки, яку бажав оформити відповідач, не вказується розмір бажаного кредитного ліміту, а також не зазначено про ставки і тарифи банківських послуг. Натомість підписанням такої заяви відповідач погодився на отримання банківських послуг, що надаються АТ «Універсал Банк» невизначеному колу споживачів. У п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр та латинських літер, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали. В подальшому, за банківською карткою відповідача було відкрито кредитний ліміт, розмір якого періодично змінювався. Встановлення такого ліміту відповідає змісту заяви-анкети, підписаної відповідачем 02.05.2018. При цьому встановлено, що відповідач активно використовував кредитні кошти, оскільки здійснював видаткові операції (зняття готівки, оплата послуг та грошові перекази) за рахунок кредитних коштів, що підтверджується випискою по його банківському рахунку. Зазначене свідчить, що відповідач своїми діями погодився на отримання та користування кредитними коштами. В той же час в анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення розміру процентної ставки, проте зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Паспортом споживчого кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився і погодився з такими умовами. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем не заперечується факт його звернення до позивача з заявою про відкриття банківського рахунку з доступом до кредитних коштів у вигляді кредитного ліміту. Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача посилався на ненадання позивачем доказів факту погодження з відповідачем умов кредитування в частині порядку використання та повернення кредитних коштів. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, саме до обов`язку позивача, як кредитора, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника та погодження позичальником умов кредитування. У своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача посилався на недопустимість прийняття судом доказів, наданих позивачем в якості додатків до відповіді на відзив. Натомість слід зауважити, що цивільне судочинство ґрунтується на засадах диспозитивності та змагальності, внаслідок чого за загальним правилом обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Отже, передбачений процесуальним законом обов`язок подання позивачем доказів разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України) не перешкоджає позивачу подати до суду додаткові докази на підтвердження своїх аргументів разом з відповіддю на відзив, оскільки тільки після отримання відзиву позивач має можливість визначитись із обставинами, які заперечує відповідач, і які позивач має доказувати за більш високим стандартом доказування. До того ж право позивача подавати докази разом з відповіддю на відзив прямо передбачене ч. 4 ст. 179 ЦПК України. За таких обставин доводи представника відповідача про необхідність відхилення доказів, наданих позивачем разом з відповіддю на відзив, є необґрунтованими. Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин в аспекті заперечень, висловлених представником відповідача, суд виходить з такого. У анкеті-заяві відповідача від 02.05.2018 засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку. На підтвердження своїх вимог позивачем надано Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк» при надання банківських послуг в редакції від 27.11.2021, Тарифи для продукту «Чорна картка monobank», Таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про його підписання електронним цифровим підписом лише представника кредитодавця. Натомість, у графі «підпис споживача» зазначено, що «споживач отримує паспорт споживчого кредиту в мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання Договору». Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Надаючи оцінку обґрунтованості дій банку в частині нарахування процентів слід звернути увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 відступлено від попередньої практики Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно реалізувати своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У постанові Верховного Суду від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що, якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, то відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є сталою та незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Розглядаючи справу за аналогічними вихідними даними Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 у справі №697/302/20 виклав правову позицію, що оскільки в анкеті-заяві строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків. В контексті обставин даної справи слід звернути увагу, що позивачем не надано доказів належного ознайомлення відповідача з основними умовами кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки, порядку погашення заборгованості (строків і розміру внесення платежів) за період кредитування відповідача. Також суд звертає увагу, що наданий стороною позивача паспорт споживчого кредиту не містить підтвердження його підписання відповідачем електронним цифровим підписом через мобільний додаток «Monobank» за допомогою відповідного ключа, параметри якого визначені у анкеті-заяві. До того ж надані позивачем примірники тарифів та паспорту споживчого кредитування не містять дати їх складання, що унеможливлює визначення періоду часу, який вони регулюють. Отже всупереч вимогам, що передбачені ст. ст. 12, 81 ЦПК України, суду не надано відповідних доказів, з точки зору належності, допустимості та достатності, які б підтверджували ознайомлення відповідача з умовами кредитування як на момент підписання ним анкети-заяви від 02.05.2018, так і в подальшому. Зазначене унеможливлює перевірку правильності здійснення нарахування банком процентів за фактично використані відповідачем кредитні кошти. Судом встановлено, що фактичне кредитування відповідача розпочалось 02.05.2018 в межах ліміту 50000,00 грн., розмір якого згодом збільшився і 14.08.2018 склав 70000,00 грн. Натомість, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на застосування процентної ставки до використаних кредитних коштів шляхом нарахування відповідних процентів та їх списання з рахунку. А відтак необґрунтованими є позовні вимоги про включення до складу заборгованості відповідача відсотків за весь період кредитування. Станом на 09.05.2024 розмір заборгованості зафіксований позивачем на загальну суму 115057,96 грн. При цьому суд бере до уваги, що розмір тіла кредиту збільшений понад кредитний ліміт внаслідок обліку по картковому рахунку заборгованості з оплати нарахованих процентів за користування кредитним лімітом. Загалом за період з 02.05.2018 по 09.05.2024 сума витрат по відповідному рахунку становить 420706,67 грн, а сума зарахувань становить 305648,71 грн. Загальна сума списаних банком процентів за користування кредитними коштами, що входить до складу витрат по відповідному рахунку за весь період користування картковим рахунком, становить 127621,61 грн. Отже, фактично розмір здійснених безпосередньо відповідачем витрат за рахунок кредитних коштів складає 293085,06 грн (420706,67 грн нарахованих банком списань мінус 127621,61 грн нарахованих списань відсотків). За таких обставин на цей час у відповідача відсутнє боргове зобов`язання перед банком, оскілки різниця між фактичними витратами та зарахуваннями на картку без урахування відсотків є меншою за нуль (293085,06 грн витрат мінус 305648,71 грн зарахувань). Отже, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про належне погодження сторонами умов та порядку кредитування в частині розміру процентної ставки та строків здійснення періодичних платежів за кредитом, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості, розмір якої обумовлений безпідставним нарахуванням та списанням банком з рахунку відповідача процентів за весь період користування кредитним лімітом є необґрунтованими та неправомірними, а відтак у задоволенні позовних вимоги необхідно відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed