Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 491031421 від 07.08.2020 у розмірі 71027,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.2020 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір № 491031421 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 47701,15 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 47701,15 грн., проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 20.12.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 71027,82 грн., із яких: 47441,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту 23585,95 грн. - заборгованість по нарахованих відсотках. 20.12.2021 року між ТОВ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Альфа-Банк» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 491031421 від 07.08.2020, що укладений між ТОВ «Альфа-Банк» та відповідачем. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», до якого перейшло право вимоги за договором, звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 71027.82 грн., судові витрати по справі та витрати на правову допомогу у сумі 7100,00грн. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.01.2024 головуючою у процесі суддею визначено [PERSON]. Ухвалою судді від 05.02.2024 у справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 28.02.2024 року проведено повторний судовий розгляд справи у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.02.2024 головуючою у процесі суддею визначено Букіну О.М. Ухвалою судді від 24.07.2024 у справі здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У встановлений судом строк відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначені порядок укладення електронного договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. 07.08.2020 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір № 491031421 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 47701,15 грн. Строк кредиту 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Відповідно до акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту за договором № 491031421, який є невід`ємною частиною договору дата повернення кредиту 10.08.2025 року. Кредит повертається позичальником на рр. № [NUMBER] відкритий в АТ "Альфа-Банк». Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 47701,15 грн. грн., проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 20.12.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 71027,82 грн., із яких: 47441,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 23585,95 грн. - заборгованість по нарахованих відсотках. 20.12.2021 року між ТОВ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Альфа-Банк» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 491031421 від 07.08.2020, що укладений між ТОВ «Альфа-Банк» та відповідачем. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, право вимоги за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 491031421 від 07.08.2020, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», що підтверджується Договором факторингу №4 від 20.12.2021 року про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги, позивач є новим кредитором боржника - відповідача. Судом встановлено, що відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання в частині погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконав. Сума заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 491031421 від 07.08.2020 становить 71027,82 грн., із яких: 47441,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 23585,95 грн. - заборгованість по нарахованих відсотках. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 71027,82 грн. Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору № 02/10-23 про надання правової допомоги від 02.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» та ТОВ «Перший інвестиційний клуб», відповідно до якого останній бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; додаткова угода про надання послуг від 03.01.2023 до договору № 02/10-23 про надання правової допомоги від 02.10.2023 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт., копіями платіжних документів, тощо. Вартість наданих послуг становить 7100,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7100,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved