Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про відшкодування моральної шкоди та просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 100\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що позивач зазнав значних моральних страждань через невиконання адміністрацією УВП рішення суду від 10.11.2023 року. Відсутність повернення неправомірно відрахованих коштів із соціальної допомоги створює відчуття безпорадності та несправедливості. Постійне зникнення частини соціальної допомоги навіть після рішення суду призводить до стресу та депресії, оскільки позивач як засуджений не може забезпечити свої базові потреби, особливо в літній період, коли відсутнє опалення. Неврегульованість цього питання з боку адміністрації та бухгалтерії, які ігнорують звернення, поглиблює почуття ізольованості та безнадії. Така ситуація підриває довіру до правової системи та створює відчуття, що його права як засудженого систематично порушуються, що в свою чергу впливає на його психічний і емоційний стан, посилюючи страждання та відчуття несправедливості. \~ \~ \~ \~Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року в справі №120/8687/23 визнано протиправними дії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо відрахування із соціальної допомоги [PERSON] стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №1-1/2006. \~ \~ \~ \~Зобов?язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" припинити відрахування із соціальної допомоги [PERSON] стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №1-1/2006. Позивач вважає, що йому спричинена моральна шкода, розмір якої ним оцінений у 100000,00 грн., які він просить стягнути на свою користь у її відшкодування. Ухвалою суду від 09.08.2024 року відкрите спрощене позовне провадження в справі. Відповідач Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1)» правом на подання відзиву не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року, яке набрало законної сили 05.02.2024 року, в адміністративній справі №120/8687/23 визнано протиправними дії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (N1)" щодо відрахування із соціальної допомоги [PERSON] стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №1-1/2006. Зобов?язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" припинити відрахування із соціальної допомоги [PERSON] стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №1-1/2006. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). У цій справі в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України рішення Вінницького окружного адміністративного суду має преюдиційне значення, оскільки вказаним судовим рішенням встановлено факт протиправності рішення відповідача і вказана обставина належала до предмета доказування та безпосередньо досліджувалася і встановлювалася судом, що відображено в мотивувальній частині судового рішення. За результатами вирішення спору по суті суд не лише визнав рішення протиправним, але і зобов?язав Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" припинити відрахування із соціальної допомоги [PERSON] стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №1-1/2006. Доказів щодо виконання рішення суду матеріали справи не містять. Згідно з положеннями ч. 2\~ст. 18 КВК України\~засуджені до позбавлення волі, в тому числі засуджені до довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи з порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. ч. 1, 2, 4\~ст. 7 КВК України). Згідно з ч. 2\~ст. 151 КВК України\~на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені\~статтею 107 цього Кодексу. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими\~Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 46 КВК України\~уповноважений орган з питань пробації здійснює контроль за правильністю і своєчасністю відрахувань із заробітку засуджених до виправних робіт і перерахуванням відрахованих сум у дохід держави. Відрахування провадяться з усієї суми заробітку, без виключення з цієї суми податків та інших платежів і незалежно від наявності претензій до засудженого за виконавчими документами, за кожний відпрацьований місяць при виплаті заробітної плати. В осіб, які працюють за сумісництвом, відрахування провадяться із заробітку за кожним місцем роботи. Відрахування відповідно до судового рішення починаються з наступного дня після надходження судового рішення та повідомлення на підприємство, в установу чи організацію, але не раніше ніж судове рішення набрало чинності. Відрахування не провадяться з грошових допомог, які одержуються в порядку загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціального забезпечення, виплат одноразового характеру, не передбачених системою оплати праці, сум, які виплачуються як компенсація за витрати, пов`язані з відрядженням, та інших компенсаційних виплат. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Положення статей 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173,1174 ЦК України. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 року у справі № 570/2918/20 (провадження № 61-9091 св 21). За вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12.07.2007 року, заява № 68490/01, § 62). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в результаті таких неправомірних рішень відповідача та його бездіяльності права позивача були порушені, що призвело до стресу та депресії, відсутності можливостей забезпечити свої базові потреби, а тому позивач правомірно вимагає відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, визначений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 100000 грн. не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості, адже не є розумним задоволенням потреб [PERSON] , а призводить до його безпідставного збагачення, а тому позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 1000 грн. Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 року у справі №591/387/21 зробив висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а тому кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Таким чином в даному випадку завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню державою, отже завдану [PERSON] моральну шкоду належить стягнути з Державного бюджету України. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial