Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовними вимогами до відповідача [PERSON] , в яких просить суд стягнути з відповідача на її користь 54\~000,00 грн матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позивач зазначає, що Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20.02.2024 року у справі №439/139/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.04.2024 року змінено в частині призначеного покарання [PERSON] , в решті вирок залишився без змін. Ухвала набрала законної сили 03.04.2024 року. Позивачка посилається на те, що вироком суду встановлено, що [PERSON] в квітня 2023 року, шляхом зловживання довірою, заволодів належним [PERSON] грошовими коштами в сумі 54\~000,00 грн, якими розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Позивачка зазначає, що станом на 31 липня 2024 року їй не відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду. Ухвалою суду від 06.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.08.2024. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою суду від 04.10.2024 закрито підготовне провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 29.10.2024. У судове засідання позивач не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 31.07.2024 разом з позовною заявою позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У випадку неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до наданої довідки Відділу з питань організації діяльності Центру надання адміністративних послуг Бродівської міської ради відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів, а також повістки про виклик до суду. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, поштове відправлення на ім`я відповідача вручені. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд установив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20.02.2024 року у справі №439/139/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.04.2024 року змінено в частині призначеного покарання [PERSON] , в решті вирок залишився без змін. Ухвала набрала законної сили 03.04.2024 року. У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій [PERSON] було визнано [PERSON] . Вказаним вирокомБродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі № 439/139/24, встановлено наступні обставини: [PERSON] в квітні 2023 року, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , в приміщені «Гулівер», з метою реалізації свого протиправного умислу на заволодіння чужим майном, діючи цілеспрямовано та умисно, повторно, з корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, розуміючи що [PERSON] сприймає його як знайомого та повністю довіряє йому, під приводом купівлі-продажу для останньої 1,5 тисячі доларів США за курсом нижче ринкового, заздалегідь, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та повертати обміняні грошові кошти, шляхом зловживання довірою, заволодів належним [PERSON] грошовим коштами у сумі 54\~000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок, яка передала такі [PERSON] для подальшого купівлі-продажу доларів США у [PERSON] , якими розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. За правилами частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Нормативними вимогами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормою пункту частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилами частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Нормативними вимогами частини 1 статті 1167 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормою пункту частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні кримінального злочину є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених у вироку суду. Відтак, судом в порядку кримінального судочинства вже надана правова оцінка правомірності дій відповідача. Як вбачається з вироку, кримінальне провадження вчинено щодо потерпілої [PERSON] , позивачки по справі. Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою [PERSON] не пред`являвся. Позивачка, покликаючись на\~норми Цивільного\~кодексу України вказує, що скільки шкода їй не відшкодована, тому звернулася до суду про захист порушеного права. При вирішенні справи, суд виходить із того, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України потерпіла не пред`явила цивільний позов у кримінальному провадженні. Спірні правовідносини регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України.\~ Застосовуючи до даних правовідносин норми права, суд враховує таке. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 8 ч.2 ст. 16 ЦК передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України\~особа, яка не пред`явила цивільного позову\~в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди в порядку, передбаченому законом. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Нормативними вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу надано статус потерпілої особи в кримінальному провадженні № 12024141160000007. Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24 [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання. Вказаним вироком, встановлено обставини заволодіння [PERSON] грошових коштів [PERSON] шляхом обману на загальну суму 54 000,00 грн та встановлено, що своїми умисними діями [PERSON] скоїв заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до ч. четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в межах кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Наведеної правової позиції притримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 25.07.2018 у справі № 750/12452/15-ц (провадження № 61-1568зпв18). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також вина відповідача у спричиненні шкоди позивачці [PERSON] у розмірі 54 000,00 грн, що встановлені вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24, - не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. З письмових матеріалів справи вбачається, що під час розгляду обвинувального акту цивільний позов у кримінальному провадженні, потерпілою [PERSON] не заявлявся. Тому, враховуючи те, що в межах розгляду кримінального провадження позивач не зверталась із відповідним цивільним позовом, вона звернулась в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок протиправних дій відповідача. В даному випадку, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. Матеріальні збитки позивача становлять 54\~000,00 грн, що підтверджується вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24. При цьому, на підставі вироку суду, який набрав законної сили, суд встановив факт, що [PERSON] шляхом обману заволодів грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 54 000,00 грн. Як стверджує позивач, шкода відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Відповідач зазначеного не спростував. Враховуючи викладене, вбачається правові підстави для задоволення позовних вимог, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 54 000,00 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, з урахуванням задоволених вимог позивача на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1260,00 грн, за подання позовної заяви позивачем і підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved