Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

01.07.2024 року представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просив: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку кожної дитини до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 03.09.2024 року представник Служби у справах дітей ОМР надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітніх дітей. 26.08.2024 року відповідачка подала до суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відносно [PERSON] , [INFO] , в іншій частині позову - проти задоволення не заперечувала. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації ОМР в судове засідання з`явився, просив позовну заяву задвольнити. Відповідачка в судове засідання з`явилася, просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник третьої особи в судове засідання з`явився, просив позовну заяву задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовна заява органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Згідно п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини . Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України у випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного Кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На контролі органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.05.2011 року, що видане Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №455, Одеського міського управління юстиції) та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.05.2018 року, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2037. Судом встановлено, що матір дітей - [PERSON] , [INFO] , (паспорт громадянки України, документ № [NUMBER] , орган видачі 5141, дата видачі 23.01.2020 року, ІПН: [NUMBER] ), зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осбі №Ш1-113063-ф/л від 21.06.2023 року. Відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , та батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , внесені до актового запису про народження дітей відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного тану громадян щодо актового запису про на народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 22.06.2022 року та № 00038349065 від 02.02.2023 року. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , 17.06.2022 року звернувся до Служби у справах дітей із проханням про влаштування його до інтернату, так як він не хоче жити з матір?ю, та його було доставлено до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», що підтверджується власноручно написаною заявою [PERSON] . Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.01.2023 року, була доставлена малолітня, яка назвалась [PERSON] та повідомила, що її мати [PERSON] постійно вживає алкоголь, адресу проживання не знає. Судом встановлено, що дитину було доставлено до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації». Згідно розпорядження Одеської обласної військової адміністрації від 01.03.2022 року № 45/А-2022 малолітній [PERSON] , [INFO] , був евакуйований до Польщі. До Служби у справах дітей Одеської міської ради 18.07.2023 року звернулася мати дітей [PERSON] з питання повернення у її родину малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказала, що може виконувати свої батьківські обов?язки у повній міри та попереджена про відповідальність за їх не виконання. Малолітній [PERSON] 28.06.2023 року написав до Служби у справах дітей Одеської міської ради заяву з проханням повернутися до матері, зазначив, що усвідомив свої помилки та вчинки. Органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради листом від 07.09.2023 року № 2428/01-20 було надано погодження на повернення малолітнього [PERSON] на виховання матері. Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 15.09.2023 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , повернута на виховання матері. Судом встановлено, що до Служби у справах дітей Одеської міської ради 17.06.2024 року надійшло телефонне повідомлення від інспектора сектору ювенальної превенції відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, в якому зазначалось, що на лінію «102» надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , яка просить провести профілактичну бесіду з малолітнім [PERSON] , який ображає малолітню [PERSON] . З метою з?ясування обставин спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 17.06.2024 року спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції відділу поліції № 1 Одеської районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснено виїзд за адресою проживання родини: [ADDRESS] . За даною адресою перебували малолітні діти: [PERSON] , [PERSON] , мати дітей - [PERSON] та інші особи, які перебували у стані алкогольного сп?яніння, розпивали спиртні напої. Мати дітей поводила себе агресивно та погрожувала. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.06.2024 року, складеного спеціалістом Служби у справах дітей Одеської міської ради сумісно з інспектором сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, житлово-побутові умови проживання не задовільні, не дотримано санітарно-гігієнічних норм, присутній затхлий запах, бруд, розкидані пляшки від горілки, діти не забезпечені належним харчуванням, засобами гігієни, від дітей неприємний запах. Зроблено висновок щодо рівня безпеки дітей - «дуже небезпечно» Зазначені обставини могли привести до тяжких наслідків для життя, здоров?я та розвитку дітей, тому було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Діти були вилучені та доставлені до КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради для обстеження стану їх здоров?я. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 17.06.2024 року було встановлено, що перебування малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю загрожує їх життю та здоров?ю. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров?ю дітей було направлено до КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради для обстеження стану їх здоров?я. Судом встановлено, що розпорядженням Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.06.2024 року № 523/01-06 «Про невідкладне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , та тимчасове влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення» дітей було негайно відібрано від матері та про даний факт листом Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.06.2024 року № 2615/01-20 було повідомлено Малиновську окружну прокуратуру м. Одеси. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, у тому числі, орган опіки та піклування. Згідно ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров?я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов?язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Згідно п.п. в п. 2.10 Положення про Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.07.2023 № 1283-VIII, райадміністрація як виконавчий орган Одеської міської ради є органом опіки та піклування, утворює раду з питань опіки та піклування та вирішує питання, які належать до компетенції органів опіки та піклування відповідно до чинного законодавства України. Згідно висновку служби у справах дітей ОМР № 3291/01/-20 від 30.08.2024 року щодо позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дітей, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачку відносно її малолітніх дітей. Судом зазначає, що в даній конкретній ситуації необхідно враховувати, що з іншої сторони держава має позитивний обов?язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз?єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України»), але реалізація таких обов?язків держави також вимагає від відповідачки активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Судом встановлено, що в даному випадку органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та Службою у справах дітей Одеської міської ради неодноразово були здійснені усі можливі способи допомоги матері [PERSON] відносно виховання її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , але мати неодноразово нехтувала своїми обов?язками по відношенню до своїх дітей, що приводило до загрози їх життю та здоров`ю, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітніх дітей підлягають задоволенню. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України N? 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною 4 ст. 170 Сімейного кодексу України встановлено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 150, 157 СК України, батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов?язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2024 для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні та для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень. Таким чином, суд вважає за доцільне призначити стягнення аліментів на дітей у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу відповідачки, що представник позивача звернувся до суду із чотирма позовними вимогами позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; про стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку кожної дитини до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов?язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб?єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, суд роз`яснює, що у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги (по 3028,00 гривень за кожну) та у загальному розмірі 6056,00 гривень. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved