Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Адвокат Карнаух А.П. в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно - житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами загальною площею 41,70 кв.м, вартістю 250763 грн.42 коп., розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , що була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташоване в [ADDRESS] та на яке остання залишила заповіт на позивача. Оформити право власності на спадкове майно позивач не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки спірний житловий будинок належить до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була свекруха спадкодавця, [PERSON] , яка померла [INFO] . Також станом на 12.10.1987 року до складу колгоспного двору входили: [PERSON] - син, голови колгоспного двору, який помер [INFO] ; [PERSON] - онук, член колгоспного двору, який помер [INFO] ; [PERSON] - правнук, член колгоспного двору, який помер [INFO] ; [PERSON] - онук, член колгоспного двору, який помер [INFO] ; та спадкодавець, [PERSON] - невістка, член колгоспного двору, яка померла [INFO] . Позивач спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] прийняв, оскільки в передбачені законом строки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але спадкові права оформити не має змоги, оскільки [PERSON] належним чином оформити спадкові документи не встигла. Вказане змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача [PERSON] , адвокат Карнаух А.П., в судове засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи просив провести у його відсутності. Позивач [PERSON] \~ у судове засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи просив провести у його відсутності. Представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, надав листа в якому просив розгляд справи здійснювати у відсутності представника міської ради за наявними в матеріалах справи доказами. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, просила розглянути справу у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1988 року, виданого на підставі рішення Тульчинської районної ради народних депутатів № 76 від 27.03.1986 року та рішення виконкому Ганнопільської сільської ради народних депутатів від 16.03.1988 року за № 5, житловий будинок по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . Дане свідоцтво № 107 зареєстроване Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 104 14.06.1988 року.(а.с. 17) Рішенням 4 сесії 22 скликання від 14.02.1996 року Ганнопільської сільської ради Тульчинського району Вінницької області «Про передачу земельної ділянки у власність та видачу державних актів на власність», сесія сільської ради вирішила передати безкоштовно у власність\~ [PERSON] земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 0,50 га, в тому числі площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] ; площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с. 20) Відповідно довідки Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади від 12.06.2018 року за № 261, згідно господарської книги № 3 особовий рахунок № [NUMBER] за 1986-1990 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії «колгоспних дворів». Станом на 12.10.1987 року склад двору слідуючий: Голова двору: [PERSON] , 1895 року народження, (померла [INFO] ); Син: [PERSON] , 1926 року народження, (помер [INFO] ); Невістка: [PERSON] , 1924 року народження; Онук: [PERSON] , 1950 року народження; Онук: [PERSON] , 1958 року народження; Правнук: [PERSON] , 1958 року народження. (а.с. 15) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.08.1988 року, [PERSON] помер [INFO] .(а.с. 12) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2003 року, [PERSON] помер [INFO] .(а.с. 11) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2011 року, [PERSON] помер [INFO] .(а.с. 9) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2011 року, [PERSON] помер [INFO] .(а.с. 10) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2017 року, [PERSON] померла [INFO] .(а.с. 8) Відповідно заповіту від 02.09.2016 року, посвідченого секретарем виконкому Ганнопільської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, розташований в [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13) Відповідно довідки Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади від 09.10.2018 року за № 554, станом на 18.10.2003 гр. [PERSON] та гр. [PERSON] проживали разом на господарському номері, розташованому в [ADDRESS] .(а.с. 16) Відповідно довідки Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади від 12.06.2018 року за № 263, після смерті гр [PERSON] , померлої [INFO] , яка постійно була зареєстрована в [ADDRESS] , до жовтня 2011 року постійно проживала за даною адресою, з жовтня 2011 до дня смерті фактично проживала (без реєстрації) в с. Кинашів Тульчинського району, залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого в [ADDRESS] . Після смерті гр. [PERSON] спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Ганнопільської сільської ради Тульчинського району, зареєстрованим в реєстрі за № 38, залишився її онук - [PERSON] , який зареєстрований і проживає в [ADDRESS] . Інших спадкоємців, передбачених законом чи заповітом, а також пережитого чоловіка, у спадкодавці, зі слів гр. [PERSON] , немає. Факт прийняття спадщини перевірено на підставі подачі заяви про прийняття спадщини до 6 місяців до Тульчинської державної нотаріальної контори.(а.с. 14) Згідно довідки Тульчинської державної нотаріальної контори від 19.04.2024 року за № 174/02-14, [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка була спадкоємницею після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .(а.с. 18) Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.09.2018 року, державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під номером третім ( [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що даний будинок відповідно до правовстановлюючих документів спадкодавцю не належить.(а.с. 19) Згідно спадкової справи № 578/2017 заведеної 10.08.2017 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] встановлено, що з заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 49,54) Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права. При вирішенні спору, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями статей 120-127 ЦК Української РСР, спадкування майна колгоспного двору регулювалося статтею 563 ЦК Української РСР. Так, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Частиною другою статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563, якою врегульовано питання спадкування майна колгоспного двору. Водночас у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» зазначено, що згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи господарств колгоспний двір, що зокрема підтверджено свідоцтвом № [NUMBER] про право особистої власності на будинок від 16.03.1988 року. Господарство за адресою: [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, в якому станом з 12.10.1987 року до 15 квітня 1991 року були зареєстровані голова двору: [PERSON] , її син [PERSON] , невістка: [PERSON] ; онук: [PERSON] ; онук: [PERSON] та правнук: [PERSON] .. Отже, колгоспний двір належав їм у рівних частках, по 1/6 частині кожному. Станом на 14 квітня 1991 року перебувало тільки четверо його членів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та спадкодавець [PERSON] .. Згідно із статтями 524, 529 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно із статтею 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судам роз`яснено, що правила статті 563 ЦК Української РСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні колгоспного двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. У підпункті г) пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Судом встановлено, що член колгоспного двору [PERSON] пережила всіх членів колгоспного двору та на час смерті члена колгоспного двору [PERSON] , який помер [INFO] проживала у будинок по [ADDRESS] , таким чином фактично прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї та вступила у фактичне володіння та управління майном, а саме будинком [ADDRESS] , тому є такою, що прийняла спадщину. 02.09.2016 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Ганнопільської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, згідно якого заповіла належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, розташований в [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на будинок колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] . [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння не має змоги, оскільки вказаний будинок раніше належав колгоспному двору. Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] пережила всіх членів колгоспного двору та на час смерті передостаннього члена колгоспного двору [PERSON] , який помер [INFO] проживала у будинок по [ADDRESS] , таким чином фактично прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї та вступила у фактичне володіння та управління майном, а саме будинком [ADDRESS] , тому є такою, що прийняла спадщину, але не встигла оформити правовстановлюючі документи належним чином оскільки померла. Також судом встановлено, що\~ [PERSON] у власність\~ отримала земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 0,50 га, в тому числі площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] ; площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Таким чином з огляду на вищевикладене, та з урахуванням досліджених доказів у судовому засіданні, відмови нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно технічного паспорту загальна площа будинку складає 47,1 кв.м., а згідно довідки про оцінку об`єкта нерухомості площа будинку зазначена 41,70 кв.м..

Outcome: partial