Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] адвоката Васильченко Лілія Ігорівна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року було відкрито позовне провадження по справі №369/4644/22 (суддя Пінкевич Н.С.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (надалі Позивач) до [PERSON] (надалі Відповідач), третя особа ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії у розмірі 415\~848,05 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року провадження по справі №369/4644/22 було закрито. Відповідачем у порядку ст.141 ЦПК України було подано заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12\~000,00 грн. з доказами її надання. Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року ухвалу від 11 серпня 2022 року було скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції. 17 листопада 2022 року відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь відповідача понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн до якої долучено докази її надання. Ухвалою від 18 січня 2023 року Київський апеляційний суд відмовив в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення вказавши при цьому, що статтею 142 ЦПК України регламентовано питання розподілу витрат у випадку вирішення спору, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду оскільки справа була направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду, тому питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом за наслідком розгляду справи у разі ухвалення судового рішення, яким закінчується розгляд справи. 11 липня 2024 року на електронну адресу представника відповідача надійшло рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року по справі №369/4644/22, яким закінчено розгляд справи по суті. У зв`язку з чим, представник відповідача просить стягнути з ТОВ ««Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12\~000,00 грн, надану відповідачу у суді першої інстанції та витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 15\~000,00 грн, надану відповідачу в апеляційній інстанції. Сторони у справі, повідомлені належним чином про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник відповідача надала суду заяву, в якій просила розгляд заяви проводити без участі відповідача та його представника. Заяву підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представник позивача надала суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначила, що вважає вказану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення. Зазначила, що відповідачем орієнтовний розрахунок витрат не подавався, а відповідні докази на підтвердження понесення правової допомоги на адресу позивача не надсилались. Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заяву відповідача, заперечення позивача, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 10 червня 2022 року було відкрито позовне провадження по справі №369/4644/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (надалі Позивач) до [PERSON] (надалі Відповідач), третя особа ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії у розмірі 415\~848,05 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року провадження по справі №369/4644/22 було закрито. Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року ухвалу від 11 серпня 2022 року було скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року у задоволенні\~позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] , третя особа Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, відмовлено. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Представник позивача надала суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Однак, від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи №369/4644/22, не надходило. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 16 липня 2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Васильченко Лілією Ігорівною до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/4644/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] , третя особа Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії. У відзиві від 18 липня 2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Васильченко Лілією Ігорівною було зроблено заяву про попередній орієнтовний розрахунок сум судових витрат, які на той час складали 12\~000,00 грн. Представником відповідача було зазначено про те, що докази на підтвердження розміру судових витрат понесених відповідачем буде подано з урахуванням ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, інтереси [PERSON] представляла адвокат Васильченко Лілія Ігорівна на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АІ №\~1174748. 05 липня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Васильченко Лілією Ігорівною було укладено договір про надання правової допомоги №\~05/07/2022 для представництва інтересів клієнта у Києво-Святошинському районному суді Київської області. Пунктом 3.1. вказаного Договору передбачено, що за виконання умов даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, який складає 12\~000,00 грн. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата наданої правової допомоги здійснюється клієнтом протягом десяти банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги. 05 липня 2022 року адвокатом складено розрахунок вартості правової допомоги відповідно до якого адвокатом були надані [PERSON] такі послуги: складання відзиву, додаткових пояснень, заяви про зупинення провадження, участь у судових засіданнях, оформлення, направлення, подання отримання процесуальних документів. 16 серпня 2022 року між адвокатом та Нікуліним О.П. складено акт приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором №05/07/2022 від 05 липня 2022 року, відповідно до якого правова допомога адвоката надана в повному обсязі, вартість наданої правової допомоги склала 12 000,00 грн. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 12\~000,00 грн., понесені відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. Щодо вирішення питання про розподіл витрат, які відповідач поніс у суді апеляційної інстанції, та стягнення з позивача на користь відповідача 15\~000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. 17 листопада 2022 року відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь відповідача понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн до якої долучено докази її надання. Ухвалою від 18 січня 2023 року Київський апеляційний суд відмовив в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення вказавши при цьому, що статтею 142 ЦПК України регламентовано питання розподілу витрат у випадку вирішення спору, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду оскільки справа була направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду, тому питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом за наслідком розгляду справи у разі ухвалення судового рішення, яким закінчується розгляд справи. Судом встановлено, що 19 серпня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Васильченко Лілією Ігорівною було укладено договір про надання правової допомоги №\~19/08/22 для представництва інтересів клієнта у Київському апеляційному суді. Пунктом 3.1. вказаного Договору передбачено, що за виконання умов даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, який складає 15\~000,00 грн. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата наданої правової допомоги здійснюється клієнтом протягом десяти банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги. 19 серпня 2022 року адвокатом складено розрахунок вартості правової допомоги відповідно до якого адвокатом були надані [PERSON] такі послуги: правовий аналіз ухвали першої інстанції, складення апеляційної скарги, оформлення, направлення та подання апеляційної скарги. 17 листопада 2022 року між адвокатом та Нікуліним О.П. складено акт приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором №19/08/22 від 19 серпня 2022 року, відповідно до якого правова допомога адвоката надана в повному обсязі, вартість наданої правової допомоги склала 15 000,00 грн. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 15\~000,00 грн., понесені відповідачем під час розгляду справи у суді другої інстанції. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі №922/15944/17. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно витрат на професійну правничу допомогу та з метою усунення неповноти судового рішення, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 369/4644/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] , третя особа Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27\~000,00 грн.

Outcome: approved