Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Представник ТОВ «Дебт Форс» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить, стягнути з відповідача 3% річних за користування грошима у сумі 81503,42 грн., інфляційних втрат у розмірі 267391,51 грн., судових витрат у сумі 5233,42 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, між відповідачем та ВАТ «Укргазпромбанк» був укладений кредитний договір №198-Ф-К/07 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3030000,00 грн. зі сплатою 17% річних. 30.11.2010 року рішенням по справі №2-11754/10, що виніс Дзержинський районний суд м. Харкова, стягнуто з [PERSON] 3316471,61 грн. заборгованість за кредитним договором та 1700,00 грн судового збору. Станом на дату подачі позову до суду, вищевказане рішення залишається невиконаним. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року було замінено стягувача на ТОВ «Вердикт Капітал» 10.03.2023 року було укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/23 відповідно до якого ТОВ «Ведикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампсіс Лігал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №198-Ф-К/07. 25.05.2023 року було укладено договір про відступлення права вимоги №25-05/23 відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №198-Ф-К/07. Оскільки сума боргу досі залишається не сплаченою стягувачу, у відповідності до ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню 3% річним та інфляційні витрати, розрахунок яких надано представником позивача у позовній заяві. У зв`язку з чим вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні збитки у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань. Ухвалою суду від 04.06.2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що між відповідачем та ВАТ «Укргазпромбанк» був укладений кредитний договір №198-Ф-К/07 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3030000,00 грн. зі сплатою 17% річних. 30.11.2010 року рішенням по справі №2-11754/10, що виніс Дзержинський районний суд м. Харкова, стягнуто з [PERSON] 3316471,61 грн. заборгованість за кредитним договором та 1700,00 грн судового збору. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року було замінено стягувача на ТОВ «Вердикт Капітал» Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.11.2010 року підтверджується факт наявності боргу відповідача [PERSON] перед позивачем, тому такі обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. 10.03.2023 року було укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/23 відповідно до якого ТОВ «Ведикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампсіс Лігал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №198-Ф-К/07. 25.05.2023 року було укладено договір про відступлення права вимоги №25-05/23 відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №198-Ф-К/07. Станом на дату подачі позову до суду, рішення суду від 30.11.2010 року залишається не виконаним. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки відповідач своїх грошових зобов`язань на час звернення позивача з позовом до суду не виконав, а тому ці зобов`язання не припинилися, тому позивач просить стягнути три проценти річних за рік, починаючи з 01.05.2021 року та інфляційні витрати з період з 01.05.2021 року по лютий 2022 року включно. З результатів розрахунку позивача, вбачається, що 3% річних за суму боргу починаючи з 01.05.2021 року за рік складає 81503,42 гривень. Крім того, за результатом розрахунку з 01.05.2021 року до лютого 2022 року включно інфляційні витрати складають 267391,51 гривень. Оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає сума, яка заявлена позивачем, а саме 348894,93 грн. Суд наголошує,\~що судове\~доказування -\~це діяльність\~учасників процесу\~при визначальній\~ролі суду\~по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що відповідачем порушені грошові зобов`язання, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що понесені ним судові витрати включають в себе, крім судового збору, витрати за правову допомогу, згідно ст. 137 ЦПК України, у розмірі 20000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано, зокрема, Договір № 25/04-23 про надання правничої допомоги від 25.04.2023 року, Детальний опис робіт від 01.05.2024 року на суму 20000,00 грн. та акт приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2024 року. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,\~\~пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за 3% річних та інфляційних витрат носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Крім того, представник позивача не був змушений з`являтись особисто у кожне судове засідання, призначене судом для розгляду справи. Витрати на послуги адвоката в розмірі 20 000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт. За таких обставин, беручи до уваги задоволення позову, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд прийшов до висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 6000,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial