Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним\~позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він\~є власником житлового будинку та прибудинкової земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS] ; суміжними землекористувачами є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками прибудинкової земельної ділянки по [ADDRESS] , яку вони успадкували після смерті свого батька [PERSON] , котрий у свою чергу успадкував земельну ділянку після смерті свого батька [PERSON] . У правовстановлюючому документі позивача зазначено вулицю Зелена як вулицю загального користування, а межі земельної ділянки відповідачів розташовані за цією вулицею; зазначає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку померлому [PERSON] був виданий із порушеннями, а саме за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, а також згідно цього документу йому передану в приватну власність частину [ADDRESS] , по якій проходить дорога до будинку позивача; відтак за його зверненням вказаний Державний акт на право власності на землю [PERSON] рішенням Луківської сільської ради Самбірського району було відмінено, оскільки було приватизовано частину проїжджої дороги; та рішенням сесії уточнено місце розташування та площі земельних ділянок відповідачів, оскільки вони заволоділи земельною ділянкою більшою, ніж їм належала. Так у 2021 році позивачу стало відомо, що згідно такого неправомірного Державного акту на право власності на землю відповідачами виготовлено технічну документацію із землеустрою про встановлення та відновлення меж спірної земельної ділянки і було виявлено, що така зміщена на проїжджу частину дороги. У результаті такого Актом узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 20.07.2021р. було запропоновано накласти земельний сервітут на частину земельної ділянки відповідачів для права проходу, проїзду до будинку позивача, який останній оскаржив до Львівського окружного адміністративного суду; також зазначає, що у результаті розгляду цього спору, йому стало відомо, що відповідачам у 2011 році було видано свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку згідно державного акту, який рішенням сесії відмінено; а також у 2021 році розроблено технічну документацію із землеустрою та присвоєно новий кадастровий номер відмінний від того, що вказаний у свідоцтві про право на спадщину, - що є доказом того, що спірна земельна ділянка була зміщена на проїжджу частину, а також листом Рудківської міської ради повідомлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі рішенням сесії не затверджувалася; позивач заперечує встановлення земельного сервітуту, оскільки дорога загального користування належить усім мешканцям села, просить рішенням суду визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, який виданий [PERSON] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в с. Чернихів Самбірського району та вилучити запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті [PERSON] , згідно яких земельну ділянку успадкували в рівних частках по [PERSON] та [PERSON] , скасувати державну реєстрацію їх права власності у Державному реєстрі речових прав, вилучити з державного реєстру відомості про земельний сервітут щодо земельної ділянки із кадастровим номером 4624284300:01:002:0807; стягнути із відповідачів понесені судові витрати. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П. подала до суду відзив, яким проти позову заперечила, вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що державна реєстрація земельної ділянки із кадастровим номером 4624284300:01:002:0807 у Державному земельному кадастрі здійснювалася за заявою [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою, розробленої 17.10.2021р. ФОП [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000346, виданого на підставі рішення сесії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 28.01.1995р., а тому підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки були відсутні, таку реєстрацію проведено згідно норм чинного законодавства Державним кадастровим реєстратором Відділу у Роменському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області, оскільки розробники документації несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість та безпеку заходів, передбачених цією документацією; крім того зазначила, що будь-яке втручання в діяльність державного кадастрового реєстратора забороняється; просила у позові відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позовну заяву, вважали позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, та зазначали, що вони успадкували земельну ділянку по [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] , котрий відповідно успадкував земельну ділянку після свого батька [PERSON] , якому земельна ділянка належала згідно Державного акту на право приватної власності, виданого згідно діючого на той момент законодавства, власником сусідньої земельної ділянки є позивач [PERSON] . Так історично склалося, що через належну дідові земельну ділянку, яка розташована після [ADDRESS] позивач та його сім`я безперешкодно проходили, доїздили до свого будинковолодіння, до недавнього часу спорів не виникало та вони не чинили жодних перешкод у користуванні частиною належної їм земельної ділянки; щодо твердження позивача, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я їх діда [PERSON] був скасований рішенням сесії сільської ради, зазначили, що такий міг бути скасований тільки рішенням суду, а орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями втручатися у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, відтак Державний акт був діючий і на основі такого вони отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті діда; вважають себе правомірними власниками земельної ділянки, отриманої у порядку встановленому законом; крім того, як зазначають, що позивач довідався про існування оскаржуваного ними права власності [PERSON] у 2010 році, і надалі у 2021 році йому стало відомо, що відповідачі успадкували це майно, відтак пройшли строки загальної позовної давності три роки звернення до суду. Враховуючи те, що позивач безперешкодно користується проходом і проїздом через земельну ділянку відповідачів, спірна земельна ділянка обтяжена сервітутом, права позивача жодним чином не порушені, просять у позові відмовити. Третя особа [PERSON] подала письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги та просила такі задовольнити, з викладених підстав у позові; зазначила, що сусіди приватизувала частину дороги загального користування та представила копії державних актів із виправленням, які на її думку мають відповідати дійсності, атому такий Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] та всі похідні документи, видані на основі такого мають бути скасовані. У судовому засіданні учасники судового розгляду займали позиції подібні письмовим зверненням до місцевого суду, що містять у матеріалах цивільної справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, - з наступних підстав: Таким чином судом установлено, що із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно відомо, що [PERSON] із 2009 року на підставі договору купівлі-продажу є власником будинку за адресою [ADDRESS] (а. с. 13 Т. 1). Також позивач із 2011 року є власником земельної ділянки за вказаною адресою, площа якої становить 0,2483 га; цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №141557; опис меж від А до Б землі гр. [PERSON] ; від Б до В землі загального користування сільської ради, вул. Зелена; від В до Г землі сільської ради; від Г до Д землі [PERSON] ; від Д до Е землі [PERSON] ; від Е до Ж землі [PERSON] ; від Ж до З землі Крайник П; від З до И землі [PERSON] ; від И до А землі сільської ради, що так само стверджується кадастровим планом земельної ділянки з кадастровим номером 4624284300:01:002:0604 (а. с. 14-16 Т. 1). Із генплану-схеми, розробленої на замовлення [PERSON] , вбачається, що [ADDRESS] простягається до будинковолодіння [ADDRESS] (а. с. 18 Т.1). Разом з тим судом установлено, що [PERSON] за життя на праві власності належала земельна ділянка площею 0,31 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території с. Чернихів Самбірського району Львівської області згідно Державного акту на право власності на землю серії ЛВ 000346, виданого 7 лютого 1997 року головою Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області на підставі рішення сесії від 28 січня 1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №49; опис меж від А до Б ділянка [PERSON] ; від Б до В ділянка [PERSON] ; від В до Г ділянка [PERSON] , від Г до А вулиця; від А1 до Б1 ділянка Дрібко; від Б1 до В1 дорога; від В1 до Г1 земельна ділянка Шийка; від Г1 до А1 дорога (а. с. 20 Т. 1). Рішенням сесії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області №3 від 27 вересня 2010 року відмінено Державний акт серії ЛВ №000346, виданий на ім`я [PERSON] у зв`язку із тим, що неправильно вказані розміри земельних ділянок та згідно розмірів, вказаних на Державному актів приватизовано проїжджу частину спільної вулиці, якою користується сусід [PERSON] (а. с. 19 Т. 1). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Рудківської державної нотаріальної контори 13 травня 2011 року, [PERSON] та [PERSON] успадкували по частині земельної ділянки, площею 0,31 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у с. Чернихів Самбірського району Львівської області після смерті батька [PERSON] , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право власності на землю серії ЛВ №000346; кадастрові номери: 4624284300:01:002:0098 площею 0,11га; 4624284300:01:002:0001 площею 0,2га (а. с. 26, 27 Т. 1). Згідно Акту узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 20.07.2021р., комісією обстежено земельні ділянки, розглянуто технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] в натурі, розроблену ТзОВ «Західземлепроект», державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК №141557 від 30.11.2011р., виданий [PERSON] та з`ясовано, що [PERSON] успадкувала право власності на частину земельної ділянки після смерті [PERSON] ; вона виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] , яка не погоджена суміжним землевласником [PERSON] , котрий є власником земельної ділянки по [ADDRESS] ; на розгляд узгоджувальної комісії надано план, в якому зазначено земельний сервітут, який запропоновано накласти на частину земельної ділянки по [ADDRESS] для права проходу, проїзду; комісія вирішила погодити в існуючих межах земельну ділянку, площею 0,11га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , при умові накладення земельного сервітуту на частину земельної ділянки; у разі незгоди власників або землекористувачів із прийнятим рішення рекомендовано вирішити спір у судовому порядку(а. с. 21 Т.1). Оспорюючи вказаний акт узгоджувальної комісії позивач [PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення, однак за його заявою позов залишено без розгляду (а. с. 30 Т.1). Така земельна ділянка обтяжена сервітутом для проходу та проїзду до земельної ділянки позивача, вказане відомо із Плану земельної ділянки складеного за результатами кадастрової зйомки за 2021 рік (а. с. 31 Т. 1) і акту узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Рудківської міської ради від 20.07.2021 року (а. с. 30 Т.1). Даних про\~укладення договору про встановлення земельного сервітуту матеріали цивільної справи не містять та під час її провадження такого питання подати суду ніхто з учасників не ініціював. Згідно ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані норми кореспондують із\~статтею 321 Цивільного кодексу. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно ч. 1-3\~ст. 319 цього кодексу\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються\~Конституцією України,\~ЗК України,\~ЦК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 98 Земельного кодексу\~України\~визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно\~ст. 401 ЦК України\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо ст. 404 ЦК України. Статтею 102 ЗК України\~та\~статтею 406 ЦК\~визначено, що дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що договір про встановлення земельного сервітуту відсутній і у позивача, і у двох відповідачів, а також в архіві земельного кадастру, тому дослідити підстави його встановлення, умови і навіть предмет, істотні умови договору неможливо; із плану земельної ділянки за результатами кадастрової зйомки, розробленої на замовлення [PERSON] та [PERSON] технічної документації вбачається, що на земельній ділянці наявне обтяження, а саме проходу, проїзду, при цьому власники земельної ділянки - відповідачі по справі, як і позивач [PERSON] , стверджують, що договір про встановлення сервітуту не укладали, таке рішення було прийнято узгоджувальною комісією з розгляду земельних спорів Рудківської міської ради Самбірського району. Відповідачі також стверджують, що жодних перешкод у доступі до земельної ділянки позивача не чинять, останній має можливість вільного проходу, проїзду через частину земельної ділянки, обтяженої сервітутом. Однак позивач вважає, що такий земельний сервітут накладений неправомірно, оскільки у такий спосіб відповідачами приватизовано частину проїжджої дороги загального користування, а тому такий земельний сервітут має бути припинений та дорога загального користування має належати мешканцям села. Ураховуючи вищенаведене суд приходить висновку, що правовідносини щодо встановлення сервітуту можуть виникати виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, підстави та вільне волевиявлення власників земельних ділянок встановлення земельного сервітуту невідомі, бо договір відповідний відсутній, в даному випадку позивач заперечує проти такого порядку доїзду, проходу до його будинковолодіння, сам договір встановлення земельного сервітуту між сторонами не укладався та на підставі рішення суду не встановлювався, а тому відмітку про реєстрацію такого земельного сервітуту слід однозначно вилучити із Державного земельного кадастру, оскільки порушено порядок його встановлення. Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, - як було зазначено вище. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України\~набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У частині третій\~статті 152 ЗК України\~передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із частиною першої\~статті 153 ЗК України\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із\~статтею 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії\~є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі №909/472/18, від 29.04.2020 у справі №911/1455/19. Відповідно до п. 107 Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 17\~жовтня 2012\~року №1051\~«Про затвердження\~Порядку ведення\~Державного земельного\~кадастру» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку\~та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування\~(у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної Книги на таку ділянку. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється в тому числі за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки визначені у ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Зокрема, до таких підстав віднесено поділ чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. При цьому ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). При цьому цією частиною\~ст.\~24\~Закону встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію. Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно зі ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. За змістом зазначених правових норм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється, зокрема з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Встановлення меж земельної ділянки надасть можливість встановити накладання межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Як вбачається з матеріалів справи державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 4624284300:01:002:0807 із відновлення меж в натурі, була проведена за заявою відповідача [PERSON] на підставі технічної документації, розробленої ТзОВ «Західземлепроект»; однак Рудківською міською радою Самбірського району не приймалося рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в [ADDRESS] , відтак речове право на такий об`єкт нерухомості було зареєстровано із порушенням діючих наведених вище норм законодавства, крім того узгоджувальна комісія із земельних спорів звернула увагу на включення у межі земельної ділянки проїзду загального користування, однак не зобов`язала відповідачів привести технічну документацію у відповідність до площі та конфігурації, на яку надавався дозвіл на розробку технічної документації, вилучивши із меж земельної ділянки проїзд загального користування, що в результаті призвело до реєстрації права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] із порушеннями та, у результаті - виникнення даного спору. Із огляду на наведене, беручи до уваги те, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 4624284300:01:002:0807 була проведена із порушеннями, така державна реєстрація порушує законні права та інтереси позивача [PERSON] , котрий позбавлений можливості вільно користуватися дорогою загального користування та проходом, проїздом до свого будинковолодіння,

Outcome: partial