Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Макіївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області про встановлення факту родинних відносин, а саме: факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування вимог заяви заявник посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті матері заявник прийняв спадщину на частину майна. Заявник зазначає, що до складу спадкового майна [PERSON] ввійшли 2 земельні ділянки, що розташовані на тертиторії Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, які належали [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявника вказує, що разом з [PERSON] на день її смерті за вказаною адресою проживала і була зареєстрована його мати [PERSON] . Так, встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] потрібно заявнику для оформлення своїх спадкових прав на замельний пай. Заявник стверджує, що інші родичі, що мали б право на спадщину та могли б звернутись до нотаріуса для прийняття спадщини, відсутні. Заповіт не складався, спадкова справа не заведена. Оскільки довести родинні зв`язки між ними неможливо у зв`язку з відсутностю документів, які підтверджують родинні зв`язки, неохідних для оформлення спадкових прав на майно, заявник змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07 листопада 2024 року. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання про допит свідків. У судовому засідані заявник вимоги заяви підтримав, зазначив, що при житті [PERSON] та [PERSON] підтримували родинні відносини, допомагали одній одній, вважали і називали себе племінницею і тіткою, проживали в одному будинку до дня смерті [PERSON] . Від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без її участі та долучення доказів, в якій зазначено, що вимоги заявника визнають та просять суд їх задовольнити. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, виходить з наступного. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Предметом судового розгляду є встановлення юридичного факту про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] , що необхідно заявнику для оформлення спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягом з реєстру територіальної громади. Станом на 20 жовтня 2008 року [PERSON] фактично проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією довідки Макієвської сільської ради Ніжинського району Чернігвської області від 04 листопада 2024 року №567. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу спадкового майна ввійшли 2 земельні ділянки, загальною площею 2,80 га, що розташовані на території Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, які на підставі державного акта серії ЧН №141783, виданого 20 січня 2004 року Носівським районним відділом земельних ресурсів, належали [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18). Так, юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Суд може розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з яким виникають юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, [PERSON] вказав, що встановлення факту родинних відносин йому потрібно для реалізації спадкових прав щодо майна померлої [PERSON] , на яке вона мала право, але з відповідних причин не оформила. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ізаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Цеположення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти. У відповідності до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Допитаний в якості свідка [PERSON] , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні надав свідчення, що [PERSON] та [PERSON] по материнській лінії мали родинні зв`язки, адже були одна одною тіткою та відповідно племінницею. До одруження у [PERSON] було прізвище [PERSON] , при цьому остання доглядала за [PERSON] до її смерті. Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні також підтвердила те, що [PERSON] була тіткою [PERSON] Повідомила суду, що оскільки [PERSON] була одинока, тому [PERSON] її доглядала. На переконання суду, відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи не встановлено, їх показання узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому є достовірними та достатніми. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням обставин справи, а також враховуючи, що законом не передбачено порядку встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявника немає, зважаючи на неможливість оформлення заявником спадщини після смерті [PERSON] без встановлення факту родинних відносин, суд вважає заяву обґрунтованою та вважає за необхідне встановити факт родинних відносин між фізичними особами, про який просить заявник. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved