Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 04 червня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, спільне життя з яким не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивачки та відповідача. Позивачка з відповідачем не досягли згоди у питанні подальшого матеріального утримання їх неповнолітніх дітей, що змушує її звернутися до суду і з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокатка Гренджа В.Ю. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомленої судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду 23.10.2024 представником позивача адвокатом Гренджа В.Ю. подана заява, в якій вона просить проводити судовий розгляд за її відсутністю та без участі позивачки. Позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити за наведеними у позові підставами. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.26,32), проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив проти позову [PERSON] на адресу суду відповідачем не подано, жодних заперечень проти позовних вимог [PERSON] суду не представлено. Відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд вирішив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/1335/24, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Суд встановив, що між сторонами 04 червня 2005 року зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане 04 червня 2005 року, відповідний актовий запис №04, оригінал якого є в матеріалах справи (а.с. 12). Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 13, 14). Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положення про добровільність шлюбу встановлені також статтею 51 Конституції України. З положень статті 112 СК України слідує, що суд, при вирішенні справи про розірвання шлюбу, з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявності малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх неповнолітніх дітей. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до таких висновків. Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мешкають разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" стягнення не повинне перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 8000,00 грн. на кожну дитину не є надмірним з точки зору звичайних, необхідних потреб неповнолітніх дітей та забезпечення рівня їх життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Приймаючи до уваги обставини справи, те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дітям сприятливі умови для проживання та розвитку, також те, що неповнолітні діти проживають з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні, а враховуючи ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання неповнолітніх дітей сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати дітей та забезпечувати їх належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 8000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, почавши стягнення з 13 вересня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Крім того, відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн. за пред`явлення до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), які були понесені позивачкою та документально нею підтверджені відповідним платіжним документом. Також, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого з 01.01.2024 року становить 1211,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved