Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності трудової книжки [NUMBER] від 16 червня 1981 року. Заінтересованою особою заявлено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що 29 вересня 2024 року звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з приводу призначення пенсії. Однак, рішенням від 07 жовтня 2024 року №092750011526 їй відмовили у призначення пенсії, оскільки у трудовій книжці, на думку заінтересованої особи є виправлення в написанні прізвища заявниці. Зокрема в трудовій книжці серії [NUMBER] її прізвище « [PERSON] » виправлено на російський манер « [PERSON] » і таке виправлення не було завірено належним чином. У зв`язку з наявністю такого виправлення в написанні її прізвища у трудовій книжці їй відмовили у підтвердженні трудового стажу, необхідного для призначення пенсії, так як поставили під сумнів належність трудової книжки саме їй, як заявниці. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. До початку засідання подала заяву, у якій клопотала провести розгляд справи за її відсутності. Вимоги заяви підтримала та просила задовольнити з викладених підстав. Також клопотала викликати та допитати у даній справі в якості свідка [PERSON] . Представник заінтересованої особи Головного управління ПФУ України в Дніпропетровській області на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві клопотав провести розгляд справи за відсутності представника ПФУ. Заслухавши пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. Судом встановлено, що заявниця народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 08 серпня 1982 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Подавши документи для оформлення пенсії, [PERSON] зіткнулась із тим, що органи Пенсійного Фонду України поставили під сумнів належність трудової книжки серії [NUMBER] від 16 червня 1961 року саме їй, оскільки встановили, що у написанні її прізвища було допущено виправлення, зокрема прізвища « [PERSON] » виправлено на російськомовний варіант « [PERSON] » і таке виправлення не завірено належним чином. Рішенням ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області №092750011526 від 07 жовтня 2024 року заявниці відмовлено у призначенні пенсії по причині існування виправлення у написанні її прізвища у трудовій книжці. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 19.03.1979 року після закінчення навчального закладу був направлений на роботу у Яремчанську міську лікарню і прийнятий на посаду медсестри інфекційного відділу. В той час у бухгалтерії лікарні працювала бухгалетром-касиром [PERSON] , з якою познайомився, оскільки вона видавала працівникам заробітну плату. У травні 1979 року він був призваний на строкову службу до армії, а після завершення служби у серпні 1981 року знову повернувся до роботи в Яремчанській лікарні на посаду фельдшера дитячого відділення. [PERSON] в той час продовжувала працювати у бухгалтерії лікарні. Також йому відомо, що у 1982 році [PERSON] вийшла заміж та змінила прізвище на " [PERSON] ". У зв`язку із заміжжям та переїздом того ж року звільнилась з роботи в м.Яремче. Згодом, у 1995-1997 роках, коли він був прийнятий на роботу під час проходження інтернатури до Богородчанської центральної районної лікарні, то знову зустрічав [PERSON] , яка в той час проживала у селищі Богородчани та працювала у Банку "Україна". Тому може підтвердити, що записи у трудовій книжці заявниці відповідають періодам роботи, коли [PERSON] працювала в установах про які йому достеменно відомо. На підтвердження своїх пояснень подав суду свою трудову книжку [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верзовного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа [PERSON] необхідно для підтвердження її трудового стажу під час пирішення питання про призначення пенсії, оскільки документ, якими вона підтверджує свій страховий стаж (трудова книжка), на думку органів Пенсійного Фонду України містять розбіжності з її паспортними даними, а тому необхідно надати уточнюючі докази їх приналежності заявниці. З наданих матеріалів справи вбачається, що заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності їй трудової книжки, зважаючи на те, що даний факт надасть їй можливість реалізувати її конституційне право на пенсійне забезпечення. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Суд в ході судового розгляду встановив, що заявниця, [INFO] , розпочала трудову діяльність у 1978 році на посаді бухгалтера-касира у Яремчанській лікарні де 16.06.1981 року було заведено трудову книжку серії [NUMBER] . [PERSON] прізвище [PERSON] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу 08.08.1982 року, змінила на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке додано до матеріалів справи. У трудовій книжці на форзаці (зворотньому боці обкладинки) інспектором відділу кадрів Верховинського об`єднання громадського харчування, де заявниця працювала у період з 25.10.1982 року по 13.07.1983 року, зроблено застереження засвідчене печаткою організації про зміну прізвища [PERSON] на " [PERSON] ". При цьому прізвище заявниці записано російською мовою, як це практикувалось у період існування УРСР. У такий же спосіб прізвище заявниці " [PERSON] " транслітеровано російською мовою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який був виданий згодом заявниці 07.07.1995 року Богородчанським РВ УМВС в Івано-Франківській області. Тому будь-яких сумнівів у належності даного правовстановлюючого документу саме заявниці у суду не виникає. Крім того, допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] , [INFO] , засвідчив, що знав особисто заявницю і підтвердив факт її роботи на посаді бухгалтера-касира Яремчанської лікарні у той самий період, коли він працював у цій же лікарні. Його пояснення підтвержені даними представленої ним трудової книжки. Таким чином, досліджені докази поза розумним сумнівом доводять той факт, що трудова книжка серії [NUMBER] належить саме заявниці [PERSON] . Беручи до уваги викладене, у зв`язку з тим, що в інший спосіб підтвердити даний факт, який ставиться під сумнів посадовими особами органів ПФУ неможливо, суд вважає, що заяву слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved