Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 20 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» та відповідачем укладено кредитний договір № R01.00611.004941693, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 47 725,85 грн строком на 36 місяців зі сплатою проценті в розмірі 25,01 % річних від залишкової суми кредиту. 07 липня 2023 року між позивачем та АТ «Ідея банк» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до позичальників. Згідно витягу з реєстру боржників № 3 до Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № R01.00611.004941693 від 20 лютого 2019 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № R01.00611.004941693 від 20 лютого 2019 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 30 січня 2024 року становить у розмірі 79 943,57 грн, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45 665,09 грн, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 34 278,48 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача вказану заборгованість кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено повністю. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 20 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» та відповідачем укладено кредитний договір № R01.00611.004941693, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 47 725,85 грн строком на 36 місяців зі сплатою проценті в розмірі 25,01 % річних від залишкової суми кредиту (а.с. 6-8, 9, 10, 11). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № R01.00611.004941693 від 20 лютого 2019 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 30 січня 2024 року становить у розмірі 79 943,57 грн, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45 665,09 грн, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 34 278,48 грн (а.с. 10). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки відповідач належним чином виконував зобов`язання за договором. Позивачем не надано до матеріалів справи виписки з особового рахунку клієнта банку, та не надано належних та допустимих доказів про перехід права кредитора до позивача (а.с. 35-38). Позивач скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив, у якій зазначає, що незгода відповідача з розрахунком заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідачем не надано контррозрахунку. Вимоги про застосування строків позовної давності є безпідставними. Доводи про відсутність належних та допустимих доказів про перехід права кредитора до позивача є помилковими (а.с. 42-53). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі заперечень на відповідь на відзив. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Зазначення відповідача щодо неправильного та належного розрахунку заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки наданий позивачем на підтвердження розміру заборгованості розрахунок заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цим договором. Разом з тим відповідачем не надано контррозрахунку по справі. Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно ненадання позивачем до матеріалів справи виписки по рахунку відповідача, оскільки позивач є фінансовою установою, а не банківською, а тому не відкривав позичальнику рахунку у банку. Отже, позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком. Доказів щодо належного виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем на підтвердження своїх доводів не надано, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. 07 липня 2023 року між позивачем та АТ «Ідея банк» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до позичальників (а.с. 13-14). Згідно витягу з реєстру боржників № 3 до Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № R01.00611.004941693 від 20 лютого 2019 року (а.с. 15). Отже, передача прав вимоги до боржника відповідача відбулася за кредитним договором № R01.00611.004941693 від 20 лютого 2019 року, а тому доводи відповідача щодо відсутності у матеріалах справи допустимих доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача спростовуються матеріалами справи. Водночас, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. Разом з тим, постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який діяв до липня 2023 року. Згідно з перехідними положеннями Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки позивач звернувся до суду у березні 2024 року, суд доходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності по цій справі. З урахуванням наведеного, позовні вимоги по цій справі підлягають задоволенню повністю. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 3 028 грн.

Outcome: approved