Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 743, видане 27.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлією Євгеніївною; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1544, видане 22.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлією Євгеніївною; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1555, видане 22.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлією Євгеніївною; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Постановою ВС від 16.02.2021 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] та визнано недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] 07.05.2014. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Ю.Є. на підставі вказаного заповіту були видані свідоцтва про право на спадщину, що були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач є донькою спадкодавця [PERSON] та, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги, однак не може оформити право власності на майно через видані свідоцтва на ім`я відповідача та реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 22.12.2023 відкрито провадження у справі. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 26.07.2024 судом проведено підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду свого представника. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, пояснив, що позовні вимоги в частинні визнання права власності на нерухоме майно жодним чином не обґрунтовані, не вмотивовані та пред`явлені з однією метою - скасувати державну реєстрацію нерухомого майна та припинити право власності [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 16.12.2014 [PERSON] , донькою якого є позивач, склав заповіт на ім`я відповідача. [INFO] [PERSON] помер. Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кузьмік Ю.Є. на ім`я відповідача [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 743 від 27.05.2015, № 1544, від 22.09.2015 та № 1555, від 22.09.2015, що зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Постановою ВС від 16.02.2021 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] . Заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] 07.05.2014, визнаний недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки оспорювані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на підставі заповіту, який визнаний судом недійсним, позовні вимоги щодо визнання їх недійсними підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (Постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року № 227/3750/19). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.11.2022 року № 332/2880/18 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] , оскільки копії спадкової справи суду позивачем не надано, а клопотання про витребування спадкової справи в підготовчому судовому засіданні стороною позивача не заявлялося, отже суд був позбавлений можливості перевірити чи наявні інші спадкоємці у померлого [PERSON] . Згідно усталеної практики ВС скасування державної реєстрації права власності обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), а відновлення становища, яке існувало до порушення речового права, охоплює всі можливі випадки порушення права, що завершилися його незаконною реєстрацією. Отже, в даному випадку, вимога позивача про скасування державної реєстрації є похідною від вимоги про визнання права власності. Оскільки вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно недоведені, позов в частині визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial