Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

у травні 2024 року ОСББ «Весна 136» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по сплаті внеску на утримання будинку та прибудинкової території, за період з березня 2020 року по лютий 2024 року у загальному розмірі 18 750,03 грн., з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, та 3 028,00 грн. сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що в багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] , створено ОСББ «Весна 136». Відповідач є власником квартири №6 за вказаною адресою, площа якої становить 66,40 кв. м, у зв`язку з чим відповідач зобов`язана утримувати майно, що належить їй на праві власності. Згідно пит. 1 Протоколу Загальних зборів співвласників ОСББ «Весна 136» від 13 грудня 2018 року прийнято рішення про затвердження розміру щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 7,60 грн за 1 кв.м. загальної площі житлового/нежитлового приміщення, а також визначена плата за вивезення сміття у розмірі 32,96 грн з осіб, що фактично проживають у приміщенні. Згідно пит. 1 Протоколу Загальних зборів співвласників ОСББ «ВЕСНА 136» від 21 грудня 2021 року прийнято рішення про затвердження розміру щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 9,80 грн за 1 кв.м. загальної площі житлового/нежитлового приміщення. Відповідно місячний розмір внеску відповідача на утримання будинку і прибудинкової території з січня 2020 по грудень 2021 становить 504,64 грн на місяць (7,60 грн за кв.м ? 66,40 кв.м); з січня 2022 року по лютий 2024 - 650,72 грн на місяць (9,80 грн за кв.м ? 66,40 кв.м). Крім того, оскільки у житловому приміщенні відповідача проживала лише одна особа, розмір плати за вивезення сміття складає: з січня 2019 року по липень 2022 року - 32,96 грн, а з вересня 2022 року по лютий 2024 року - 45,48 грн. Відповідач зобов`язана виконувати рішення загальних зборів та сплачувати внески та платежі. Загальна сума боргу відповідача за період з березня 2020 року по лютий 2024 року включно становить 18 150,03 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 17 травня 2024 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 30). Відповідачу направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів, поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. За матеріалами справи, згідно пит.1 Протоколу Загальних зборів співвласників ОСББ «ВЕСНА 136» від 13 грудня 2018 року прийнято рішення про затвердження розміру щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 7,60 грн за 1 кв.м загальної площі житлового/нежитлового приміщення, а також визначена плата за вивезення сміття у розмірі 32,96 грн з осіб, що фактично проживають у приміщенні (а.с. 16). Також згідно пит.1 Протоколу Загальних зборів співвласників ОСББ «ВЕСНА 136» від 21 грудня 2021 року прийнято рішення про затвердження розміру щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 9,80 грн за 1 кв.м загальної житлового/нежитлового приміщення (а.с. 17) За Договором № 01/01-09/09-21-А-В136 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 01 вересня 2022 року, укладеним між ТОВ «Селтік» та ОСББ «Весна 136», виконавець ТОВ «Селтік» виконує роботи з вивезення твердих побутових відходів (а.с.18-19). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та одним із співвласників ОСББ «Весна, 136» згідно інформаційної довідки № 377366798 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 травня 2024 року. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. В силу положень ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. У постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року в справі № 176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відповідно до наведених вимог чинного законодавства особа, яка є власником квартири, і водночас співвласником будинку, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих платежів по цим витратам. Як вказує позивач, свої зобов`язання відповідач, як споживач послуг, належним чином не виконав, надані позивачем послуги у повній мірі не сплатив, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 липня 2016 року по 01 березня 2024 року, заборгованість відповідача щодо кв. [ADDRESS] , за внески на утримання будинку та прибудинкової території нараховано за період з 01 березня 2020 року по 01 березня 2024 року в сумі 11 619,99 грн (як різниця між нарахованими 28 020,80 грн та сплаченими 16 400,81 грн), за внески на вивезення сміття - 1 807,44 грн, а всього нараховано заборгованості за надані позивачем житлово-комунальні послуги - 13 427,43 грн (а.с. 12-13). Так, у матеріалах справи міститься виписка з протоколу Загальних зборів і письмового опитування співвласників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна 136» від 13 грудня 2018 року, відповідно до якої затверджено тариф вивезення сміття у розмірі 32,96 грн з осіб, що фактично проживають у приміщенні (а.с.16). Позивачем, відповідно до позовної заяви та наданого розрахунку заборгованості, нараховано відповідачу плату за вивезення сміття за період з березня 2020 року по серпень 2022 року включно у розмірі 32,96 грн із розрахунку однієї проживаючої особи у квартирі відповідача. Однак, за період з вересня 2022 року по лютий 2024 року розмір плати за вивезення сміття встановлено у збільшеній сумі - 45,48 грн. Позивачем надано лист ТОВ «Селтік ТБО» вих. № 01/0-1 від 01 вересня 2022 року, яким повідомляється про введення у дію нових тарифів на вивезення твердих побутових відходів в м. Києві рішенням територіальної громади, у зв`язку з чим пропонується укласти договір з ТОВ «Селтік» згідно затвердженого тарифу 180,91 грн за 1 м.куб в т.ч. ПДВ (а.с. 20). Разом з тим, будь-яких рішень щодо зміни тарифів у період з вересня 2022 року по лютий 2024 року у зв`язку з наведеним, позивач ОСББ «Весна 136» до суду не надав. Відтак позивачем не доведено ту обставину, що відповідач мав сплачувати плату за вивезення сміття у розмірі 45,48 грн. Оскільки позивачем не надано належних доказів та не доведено необхідність стягнення з відповідача вартості послуг з вивезення сміття у розмірі 45,48 грн, підлягає зменшенню сума заборгованості за внески за вивезення сміття із 1 807,44 грн. до 1 582,08 грн, яка нарахована за період з березня 2020 року по лютий 2024 року включно. Отже, загальна сума заборгованості у вказаним позивачем період за житлово-комунальні послуги, яка утворилась перед позивачем, становить 13 202,07 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 4 347,08 грн та 3% річних в розмірі 975,52 грн, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, суд зазначає, що на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Водночас суд зазначає, що є безпідставним нарахування позивачем 3% річних та інфляційної складової за період з 24 лютого 2022 року до січня (включно) 2024 року, виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. В подальшому відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався і даний час не скасовано. Враховуючи наведене, 3% річних та інфляційну складову від суми боргу слід відраховувати після лютого 2022 року. Як вбачається з розрахунку, з березня 2022 року до січня (включно) 2024 року позивач продовжив нарахування за вказаними позиціями (а.с.12-13). Таким чином, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 3 652,97 грн та 3% річних від суми боргу у розмірі 792,18 грн, а всього підлягає стягненню з відповідача заборгованість у розмірі 17 647,22 грн (3 652,97 грн + 792,18 грн + 13 202,07 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем не спростований, контррозрахунок не наданий, доказів із зверненнями до позивача із претензіями щодо якості та переліку наданих послуг не надано. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку, або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи частково доведено обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У прохальній частині позовної заяви, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. За матеріалами справи в інтересах позивача діє адвокат Вербицький Я.В. на підставі ордеру серії АА № 1440884 від 26 березня 2024 року (а.с.21). Відповідно до п.1.ч.3.ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розгляд справи, належить витрати на професійну правничу допомогу. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За матеріалами справи стороною позивача до позову долучено лише ордер адвоката Вербицького Я.В., який діє в інтересах ОСББ «Весна 136», інших належних доказів, на підставі яких б суд вирішив питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, не надано. За таких обставин, не вбачається підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з недоведеність таких витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028,00, що документально підтверджено (а.с.27). З урахуванням частково задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір від суми пропорційно (94,12 %) задоволених вимог у розмірі 2 849,95 грн.

Outcome: partial