Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046. Окрім того, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , та на земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони з 09 червня 1984 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року розірвано. За час спільного проживання сторони набули житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , який зареєстрований за відповідачем 04 листопада 2020 року, а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, яка зареєстрована за відповідачем 07 жовтня 2020 року. Вказане вище майно вони придбали у шлюбі за спільні кошти, а тому частки у майні в результаті його поділу мають бути рівними. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 168,9 кв.м., набутий сторонами у шлюбі шляхом будівництва спільними силами та за спільні кошти. Тому, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спірного житлового будинку в порядку поділу майна подружжя. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046 також набута у шлюбі, є спільною сумісною власністю і має бути поділена у рівних частках. Окремою підставою для виділення позивачці у власність 1/2 вказаної земельної ділянки є визнання за нею права власності на 1/2 житлового будинку, що розміщений на вказаній земельній ділянці, в силу ст. 120 ЗК України. Про порушення своїх прав, як власника житлового будинку та земельної ділянки, які проявилися у реєстрації права власності на вказаний будинок та земельну ділянку виключно за відповідачем 04 листопада 2020 року, позивачка довідалася 19 січня 2023 року у спосіб отримання її представником - адвокатом Пасічником А.З. інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів відповідно до інформаційної довідки №320666915. У добровільному порядку відповідач відмовляється розділити спільне майно, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 16 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, в якій вказав, що він визнає позовні вимоги. Водночас зазначає, що твердження позивачки про те, що він у добровільному порядку відмовляється розділити їхнє спільне майно, не відповідає дійсності, оскільки розмов щодо розподілу спільного майна в них не було, вони не бачилися багато років. Просить у вказаній заяві задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визнавши спільною сумісною власністю сторін житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, а також визнати за [PERSON] право власності на житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , та на земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Оринник Н.С. через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її та позивачки участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, згідно поданої до суду заяви, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України\~ відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1984 року, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року (справа № 595/2065/15-ц) розірвано (рішення суду набрало законної сили 23 листопада 2015 року). У шлюбі в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25 серпня 1984 року Сороківськю сільською радою Бучацького району Тернопільської області), та дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19 вересня 1987 року Сороківськю сільською радою Бучацького району Тернопільської області). Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009648126 від 12 серпня 2024 року, виданого Бучацькою міською радою, [PERSON] , [INFO] , перебувала на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , з 19 вересня 1987 року по 15 вересня 2021 року. З довідки № 54, виданої 14 січня 2022 року Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області, слідує, що згідно погосподарської книги № 81 (стор. 234, 235) Сороківської сільської ради (с. Жизномир) за 1991-1995 роки у домогосподарстві [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року проживали: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . У по господарській книзі № 87 (стор. 61, 62) Жизномирської сільської ради рік побудови будинку зазначено 1989 рік. Як вбачається з довідки № 86, виданої 24 січня 2020 року Жизномирською сільською радою Бучацького району Тернопільської області, рішенням виконкому Жизномирської сільської ради № 5 від 30 січня 2003 року «Про затвердження назв вулиць та нумерації жилових будинкув на території Жизномирської сільської ради», присвоєно: по [ADDRESS] , голова домогосподарства - Алексевич Степан Васильович. Комунальним підприємством «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» 28 січня 2020 року, на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №320666915, сформованої 19 січня 2023 року [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 168,9 кв.м., в тому числі житловою площею 66,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації: виписка з по господарської книги, серія та та номер 302, виданий 30.10.2020, видавник Жизномирська сільська рада Бучацького району Тернопільської області; технічний паспорт, серія та номер 34/20, виданий 28 січня 2020 року, видавник КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54996963 від 06 листопада 2020 року. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, на праві приватної власності належать [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: рішення, серія та номер 772, виданий 26 серпня 2020 року, видавник Жизномирська сільська рада. На замовлення [PERSON] у 2020 році ПП «Земельні справи» виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка). За даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9902126212023 від 19 січня 2023 року, сформованого [PERSON] , земельна ділянка площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дата державної реєстрації земельної ділянки 26 серпня 2020 року відділом у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. За даними погосподарської книги за 1986-1998 роки Жизномирської сільської ради, членами домогосподарства вказано, зокрема: [PERSON] , [INFO] - голова сім`ї; [PERSON] , [INFO] (дружина), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (дочка). Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку № 0049-1 головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [INFO] , членами: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] . Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу\~України та Сімейного кодексу України. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. ч. 1, 2 та 3 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. На підстав ч. 1 та 2 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Згідно роз`яснень, наданих в п. 23 постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.\~368\~ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65\~СК України. Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу спільно було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а відтак це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. За відповідачем [PERSON] 07 жовтня 2020 року була зареєстрована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, після чого 04 листопада 2020 року також за ним зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . При цьому слід зазначити, що Верховний Суд в постановах від 27 січня 2020 року\~у справі № 442/8047/16-ц та від 29 січня 2021 року\~у справі № 161/14048/19 дійшов висновку, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81\~ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позовні вимоги відповідачем визнаються та не заперечуються в повному обсязі. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, а також на те, що частки сторін у майні є рівними, беручи до уваги інтереси подружжя, інші обставини, що мають значення, суд вважає, що майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, слід поділити між ними, визнавши за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; право власності на частину земельної ділянки, площею 0,09 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6121281100:02:003:0046, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, платіжної інструкції № 0.0.38072600501 від 08 серпня 2024 року, позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 2057,35 грн. Враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України та ч. 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір, що становить 1028,68 грн.

Outcome: approved