Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦПК України. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між [PERSON] та АКБ «Форум» 18.04.2008 укладений кредитний договір №0229/08/26-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49500 доларів США зі сплатою 12,5% річних. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2010 у справі №2п-3951/10 з [PERSON] стягнуто 491892,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 1700 грн. судового збору. Зауважує, що станом на дату подання позову вказане рішення суду залишається невиконаним. Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2019 стягувача у справі №2-3951/10 замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Веста» Таким чином, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Представник позивача вказує, що оскільки позичальником після набрання законної сили рішення суду таке в день набрання ним законної сили не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 30.04.2024, відповідно до розрахунку заборгованості становить 51747,43 грн., з яких: нараховані 3% річних 12088,43 грн.; втрати від інфляції 39659 грн. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 51747,43 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, однак одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у всіх судових засіданнях без участі представника позивача на підставі наявних доказів, у разі повторної неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.04.2008 між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №0229/08/26-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49500 доларів США зі сплатою 12,5% річних строком до 15.04.2033. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2010 у справі №2п-3951/10 задоволено позов АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором №0229/08/26-N від 18.04.2008 у розмірі 491892,80 грн., понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та державне мито в розмірі 1700 грн. На виконання вищезазначеного рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 22.06.2010 видано виконавчий лист. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2019 замінено стягувача у виконавчому провадженні №51824365, що перебуває що перебуває в провадженні Ужгородського МВ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з примусового виконання виконавчого листа №2п-3951/10, який виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (код ЄДРПОУ 41264766). Протоколом №06/08-2019 загальних зборів ТОВ «Фінансова компанія «Веста» від 06.08.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Веста» перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». Таким чином, усі права кредитора за кредитним договором №0229/08/26-N від 18.04.2008 на даний час належать ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія\~«Інвестохіллс Веста» заборгованість відповідача по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду станом на 30.04.2024 (період 01.05.2021-23.02.2022) становить 51747,43 грн., з яких: нараховані 3% річних за користування грошовими коштами 12088,43 грн.; інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України 39659 грн. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Позивач стверджує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2010 у справі №2п-3951/10 відповідачем не виконано. Відповідач доказів повного або часткового виконання вищевказаного рішення суду не надав. Отже, станом на дату подання позову рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2010 у справі №2п-3951/10 залишається невиконаним. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Позивачем проведено та надано розрахунок трьох процентів річних в сумі 12088,43 грн. та інфляційних втрат в сумі 39659 грн. Відповідачем жодних заперечень щодо правильності розрахунку не подано. Таким чином, дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за статтею 625 ЦК України, суд вважає, що такий позивачем здійснено у відповідності до чинного законодавства, а відповідачем жодним чином не спростовано, тому його слід взяти за основу при визначенні розміру заборгованості. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних в сумі 12088,43 грн. та інфляційні втрати в сумі 39659 грн., всього 51747,43 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що 03.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2023. З акта про приймання-передачу наданих послуг від 14.05.2024 вбачається, що адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» юридичні послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг, а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» прийняла надані послуги по боржнику [PERSON] , а саме: консультація усна (з вивченням документів) по кредитній справі №0229/08/26-N (витрачений час 1 година, сума 1500 грн.); консультація письмова по судовому рішенню по справі № 2п-3951/10 (витрачений час 1 години, сума 1500 грн.); підготовка (складення) позовної заяви про стягнення 3%, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України з клопотанням (витрачений час 2 години, сума 6000 грн.); формування додатків до позовної заяви, зібрання та передача замовнику (витрачений час 2 години, сума 4000 грн.). Загальна кількість затраченого часу складає 06 годин, вартість послуг становить 13000 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено. Враховуючи вищезазначене з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. на підставі ч. 3 ст. 133 та ст. ст. 137, 141 ЦПК України. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved