Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник позивача - адвокат Долженчук Н.М. в інтересах [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] \~про зміну\~способу стягнення\~аліментів на\~дитину. В позовній заяві зазначено, що з 06 листопада 2009 року позивачка та відповідач перебували у шлюбі, який заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . З моменту народження та по теперішній час дитина проживає разом із матір`ю в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року також було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 17 грудня 2010 року і до його повноліття. Представник позивачки зазначає, що наразі розмір раніше визначених до стягнення аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше. Зазначене тягне за собою і відповідну зміну матеріального становища. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відбулися зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції. Батька не враховує ці обставини та платить лише визначені аліменти, не беручи до уваги збільшення потреб дитини. За таких обставин для забезпечення потреб неповнолітнього [PERSON] є доцільним зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку 1/4 від доходу платника аліментів. Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 28). У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про дати,\~час і\~місце судових\~засідань повідомлялися\~належним чином\~(а.с.\~33,\~34,\~44,\~52).\~Водночас представник\~позивача надала\~до суду\~заяву, у якій вказала, що вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі наполягають на їх задоволенні, просять суд розглядати справу без їх участі. Проти ухвалення\~по справі\~заочного рішення\~не заперечують (а.с. 54). Відповідач у судове засідання двічі не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дати, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлені йому судові повістки про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернуті суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 35, 53). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 02-20/970 від 15 серпня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверти повернулися на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дати, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою позивача та її представника ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 листопада 2009 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, який заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року (справа № 1506/6366/2012) було розірвано. Після розірвання шлюбу у позивачки залишилось прізвище « [PERSON] » (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 квітня 2010 року (а.с. 9). Також, зазначеним вище заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року (справа № 1506/6366/2012) з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 17 грудня 2010 року і до його повноліття (а.с. 8). У Великомихайлівському відділі державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання листа № 1506/6366/2012 (а.с. 14). Дитина проживає і зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області (а.с. 11). Згідно доводів позовної заяви розмір аліментів, визначений заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року у справі 1506/6366/2012 в сумі 800 гривень, є недостатнім для належного забезпечення неповнолітньої сина позивачки та відповідача всім необхідним для належного утримання, навчання, виховання. Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 14 січня 2016 року, позивачка своє прізвище « [PERSON] » змінила на « [PERSON] » (а.с. 10). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями СК України. Згідно частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України в системному взаємозв`язку зі статтею 181 СК України зміна розміру аліментів може полягати і у зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Правозастосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Отож, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частини 3 статті 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів представник позивачки визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, що відповідає вимогам закону. Стаття 182 СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу. Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суду не надано. Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому розмір аліментів в сумі 800 гривень, які стягуються за заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року у справі 1506/6366/2012, явно не є достатньою сумою для задоволення потреб дитини. Відтак, установивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд приходить висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України. При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Дослідивши докази в справі, суд дійшов висновку про задоволення позову. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп., оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: approved