Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування завданої шкоди. У своїй позовній заяві просила суд стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на свою користь завдану майнову шкоду в розмірі 279 550, 00 грн. і завдану моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн. Свої позовні вимоги Позивач мотивує тим, що 03 серпня 2023 року о 10 годині 15 хвилин, підійшовши до власного автомобіля Toyota Velffire 2.4i, державний номерний знак [NUMBER] , припаркованого біля будинку за адресою [ADDRESS] , виявив пошкодження автомобіля внаслідок падіння частини балкона будинку. За наслідками проведення оцінки вартості майна експертом було проведено огляд, фіксування пошкоджень та за наслідками проведеної роботи складено Звіт №2/8-A від 18.08.2023 року. Згідно звіту №2/8-A від 18.08.2023 року вартість відновлюваного ремонту складає 266 514, 94 грн. Відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля було проведено фізичною особою-підприємцем [PERSON] .. Загальна вартість проведеного ремонту становить 279 550, 00 грн. Позивач зазначає, що внаслідок емоційних переживань через шкоду, спричинену автомобілю Toyota Velffire 2.4i, державний номерний знак [NUMBER] , відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн. повною мірою відповідатиме тяжкості та тривалості перенесених Позивачем моральних страждань. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 вересня 2024 року на адресу суду надійшло пояснення щодо позову від Київської міської ради. 09 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. [PERSON] (надалі - Позивач) є власником автомобіля Toyota Velffire 2.4i, державний номерний знак [NUMBER] , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (надалі - Автомобіль). 03 серпня 2023 року о 10 годині 15 хвилин [PERSON] підійшовши до власного автомобіля, який був припаркований біля будинку за адресою: [ADDRESS] , виявив пошкодження Автомобіля внаслідок падіння частини балкона будинку. По даному факту Позивач звернувся до органів Національної поліції України. Вказане звернення було зареєстровано в Шевченківському УП ГУ НП у м. Києві ЖЕО № 43263. На запит адвоката Нечвоглода О.А. (зареєстрований у Шевченківському УП ГУ ЕП за вх. № 25726 від 21.11.2023) листом від 12.12.2023 за № 425726/125/56-2023 було повідомлено, що по даному матеріалу була проведена повна та всебічна перевірка, за результатами якої встановлено, що підстав для внесення до ЄРДР (єдиного реєстру досудових розслідувань) немає. Матеріал списаний до справи Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві. 10 серпня 2023 року між Позивачем та ПП «ГАЛАВТОЕКСПЕРТИЗА» було укладено Договір №2/8-A про проведення оцінки вартості майна. За наслідками проведення оцінки вартості майна експертом було проведено огляд, фіксування пошкоджень та за наслідками проведеної роботи складено Звіт №2/8-A від 18.08.2023 року. На підтвердження виконання договору сторонами було складено Акт здачі-прийняття робіт від 18.08.2023 року. Вартість наданих послуг склала 5 500, 00 грн. Згідно звіту №2/8-A від 18.08.2023 року вартість відновлюваного ремонту складає 266 514, 94 грн. Відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля було проведено фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Загальна вартість проведеного ремонту становить 279 550, 00 грн., що підтверджується товарним чеком №02/10 від 02.10.2023 року. Отже, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої Позивачу, становить 279 550, 00 грн. Будь-яких небезпечних та стихійних метереологічних явищ 03 серпня 2023 року метереологічною станцією зафіксовано не було, що підтверджується листом Українського гідрометеорологічного центру від 31.10.2023 №01-18/1127. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. За ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)). Позов, пред?явлений [PERSON] до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", третя особа - Київська міська рада про відшкодування завданої шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Житловий будинок на [ADDRESS] літ. В включено до переліку об?єків комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» та віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.12.2010 №80. Житловий будинок на [ADDRESS] літ. В закрпілено за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на праві господарського відання. Згідно з ч.1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб?єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Згідно з обставинами справи автомобіль Позивача зазнав пошкодження внаслідок падіння фрагменту балкону з будинку [ADDRESS] . П.3.2 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" передбачено, що балкон - виступаюча з площини стіни фасаду огороджена площадка. Відповідно до ст. 332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, саме на власника покладається обов?язок утримання належного йому майна в належному та безпечному стані. Не проведення своєчасного поточного ремонту окремих несучих конструктивних елементів балкону будинку призвело до пошкодження автомобіля Позивача внаслідок падіння фрагменту балкону. Тому Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" не є належним відповідачем за позовом [PERSON] про відшкодування завданої шкоди, оскільки не є власником житлового будинку [ADDRESS] . Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на порушення її прав з боку відповідача не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 136 ГК України,

Outcome: dismissed