Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

у липні 2024 року ТОВ "Діджи Фінанс" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 24 листопада 2019 року, між ТОВ "ФК "Профіль" та [PERSON] , шляхом підписання останнім анкети-заяви, було укладено кредитний договір № 9934125. Кредитні кошти були надані [PERSON] у формі споживчого кредиту, у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок продавця товарів та/або послуг. 21 грудня 2021 року між ТОВ "ФК "Профіль" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ "ФК "Профіль" відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс", зокрема, і право вимоги до відповідача за кредитним договором № 9934125. Таким чином, у ТОВ "Діджи Фінанс" виникло право щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 9934125 від 25 листопада 2019 року у загальному розмірі 24 647,51 грн., з яких: 15408, 14 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10239,37 грн - заборгованість за відсотками. зазначений розмір заборгованості, витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн та суму сплаченого удового збору - 2 422,40 грн, позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялася відповідачу на адресу його місця реєстрації: [ADDRESS] , та була отримана ним особисто 10 серпня 2024 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду. Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 24 листопада 2019 [PERSON] шляхом підсисання заяви-приєднання № 9934125 підтвердив, що акцептує Публічну пропозицію ТОВ «ФК «Профіль», яка розміщена на сайті Фінансової Компанії: casharing.com.ua (далі - сайт Фінансової Компанії), в повному обсязі, з урахуванням паспорту споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та складають договір про надання позики, укладання якого підтвердив і зобов`язався виконувати його умови. Договір вважається укладеним з дня отримання фінансовою компанією заповненої та підписаної відповідачем заяви-приєднання до договору, свої примірники заяви-приєднання відповідач отримав в день укладання договору. Відповідно до умов заяви-анкети вбачається, що сума позики складає 18253,40 грн, сума оплати товару - 17594,00 грн, разова комісія 1659,40 грн, строк дії договору 12 місяців (з 24 листопада 2019 року по 24 листопада 2020 року), комісія за управління послугою 5%, розмір процентної ставки 0,0001%, схема повернення позики - ануїтет. Підписуючи заяву-анкету [PERSON] підтвердив, що підтверджує те, що фінансова компанія надала йому в письмовій формі та в повному інформацію згідно ЗУ «Про захист прав споживача» та «Про споживче кредитування». Відповідно до розділу 4 паспорту споживчого кредиту, який було підписано відповідачем, проценти нараховуються щоденно та розраховуються виходячи з залишку заборгованості за позикою на початок кожного розрахункового періоду згідно з графіком платежів та виходячи з фактичної кількості днів у році та однакової кількості днів у кожному розрахунковому періоді, протягом всього строку користування позикою, починаючи з дня надання позики по день повного повернення заборгованості за позикою. Окрім того, з паспорт у споживчого кредиту вбачається, що щомісячна комісія за обслуговування позики становить 5%, нараховується щомісячно від суми позики. Відповідно умов, що зазначені у паспорті споживчого кредиту, штраф (комісія за порушення термінів погашення щомісячного платежу) складає 200,00 грн за кожне порушення строків погашення платежу. З матеріалів справи вбачається, що кошти були отримані відповідачем на купівлю товару у ТОВ «Дієса», про що свідчить відповідні видаткова накладна, товарний чек та фіскальний чек. Загальна вартість товару склала 17594,00 грн. Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України). Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином ТОВ «ФК «Профіль» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти на купівлю товару на умовах передбачених договором. 21 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Профіль» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 21122021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Профіль» відступає ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає права вимоги до боржників. Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 9934125від 24 листопада 2019 на загальну суму 25 647,51 грн, з яких: 15408,14 грн - сума заборгованості за кредитом, 10239,37 грн - сума заборгованості за відсотками. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ «ФК «Профіль» чи сплата такої позивачу після укладання договору факторингу. Таким чином, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 9934125 від 24 листопада 2019 року. На час розгляду справи у суді ані позивачем, ані відповідачем суду не надано доказів погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором повністю чи частково. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку, що між відповідачем та ТОВ «ФК «Профіль» був укладений кредитний договір, відповідач має невиконані зобов`язання щодо повернення, отриманих в борг коштів, а також що позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Таким чином, з урахуванням умов укладеного кредитного договору, з огляду на приписи статті 1048 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 408, 14 грн. Крім того, звертаючись із позовом до суду, позивач у мотивувальній частині зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 9934125 від 24 листопада 2019 року становить 25 647,51 грн., з яких: 15408, 14 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10239,37 грн - заборгованість за відсотками, та, відповідно, просить стягнути вказану суму. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, заборгованість відповідача за згаданим кредитним договором станом на 21 грудня 2021 року становить 25 647, 51 грн, з яких: 15 408,14 грн- заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за відсотками, 10 039, 37 грн - заборгованість за комісією за РО, 200 грн - плата за пропуск платежів. При цьому, у такому розрахунку зазначено, що щомісячна сума комісії становить 912,67 грн. Аналогічно така сума (912,67 грн) зазначена у заяві-анкеті від 24 листопада 2019 року та визначена як комісія за управління позикою. Отже, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума у розмірі 10039,37 грн є саме комісією за управління позикою. Суд наголошує, що відповідно до частини першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із положеннями договору комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) позичальник сплачує щомісячно у розмірі 5% від суми кредиту. Отже, умовами договору було визначено оплатність послуг комісії, які відповідно до приписів статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування» мають надаватись позичальнику безоплатно. Відповідно до положень частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, які є безоплатними відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 200 грн за порушення строків погашення платежу, суд зазначає, що така вимога підлягає задоволенню, оскільки такий штраф нарахований боржнику у період до 21 грудня 2021 року та був передбачений у паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи встановлені судом під час розгляду справи обставини, з огляду на викладені та застосовані судом норми чинного законодавства України, правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені відповідними належними та достатніми доказами, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 608, 14 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень пункту 1.1 договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01 квітня 2024 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Розділом 4 договору передбачено порядок здійснення розрахунків. Згідно додаткової угоди № 0013715609650 від 24 червня 2024 року до договору про надання правової допомоги, адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Згідно акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 24 червня 2024 року, сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу загальною вартістю 6000 грн, серед яких: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 2250 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, у тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести к зв`язку із розглядом справи - 3000 грн, формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 750 грн. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, враховуючи, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з огляду на те, що існує значна судова практика щодо розгляду аналогічних спорів, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи, що адвокатом позов та всі заяви, які стосуються розгляду справи були подані через підсистему Електронний суд, що значно спростило обсяг роботи адвоката, зокрема, друк позову та додатків до нього, надсилання його до суду через відділення поштового зв`язку, тощо, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 3000,00 грн, та, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, вимога в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 1825,69 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1474,18 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial