Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

12 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої з рахуванням уточнених вимог посилався на те, що він є сином [PERSON] , [INFO] . 26 лютого 1986 року, їх сім`я придбала будинок за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок був оформлений на [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 лютого 1986 року. У 1994 році [PERSON] зник, його місце перебування та проживання було невідоме, ніхто зі спільних знайомих сім`ї не знав куди він зник. 22 лютого 1994 року [PERSON] був виписаний з домової книги, оскільки не проживав за вказаною адресою. З моменту зникнення батька пройшло вже понад 30 років, за увесь цей час він жодного разу не виходив на зв`язок із сім`єю, знайти його так і не вдалось. Факт того, що [PERSON] не проживав з сім`єю з 1994 року підтверджується актом від 05 червня 2024 року. Упродовж усього часу після зникнення, заявник разом з матір`ю [PERSON] , продовжували доглядати за будинком, покращували його, проводили ремонти. Вони розуміли, що [PERSON] , скоріше за все, помер або ж загинув, однак жодного підтвердження цьому не було. 26 липня 2024 року він, [PERSON] звернувся до Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив надати інформацію щодо того, чи числиться [PERSON] померлим/загиблим за даними Новомосковського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Листом Новомосковського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 05 серпня 2024 року за вих. № 47/4/7221 його було повідомлено, що 17 січня 2007 року було виявлено труп [PERSON] , [INFO] , без ознак насильницької смерті. [PERSON] було поховано на кладовище ( в районі колишнього цегельного заводу) м. Новомосковська Дніпропетровської області, будь-які матеріали щодо виявлення трупа [PERSON] не збереглися, оскільки пройшло більше 10 років. Сім`ї заявника про ці обставини не було відомо, жодної інформації про смерть [PERSON] не надходило, крім того, в жодному реєстрі [PERSON] , [INFO] , померлим на значиться, актовий запис про смерть не складався та свідоцтво про його смерть не видавалося. Заявник [PERSON] зазначив у заяві, що він звернувся до Новомосковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію смерті батька [PERSON] , однак отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 19 вересня 2024 року за № 1552/31.19-31, яка обґрунтована тим, що відсутні необхідні документи, які могли б бути підставою для державної реєстрації смерті. Також його було повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено та рекомендовано звернутись до суду. На сьогоднішній день у заявника виникла потреба в переоформленні документів на будинок, власником якого за договором купівлі продажу є його батько [PERSON] , а тому він змушений звернутися до суду з даною заявою. У зв`язку із наведеним, в заяві [PERSON] просив суд: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України помер [INFO] у віці 61 рік у м. Новомосковськ Дніпропетровської області (причина смерті: не встановлена). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] - адвокат Сорока М.В. вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій заяві, просив заяву задовольнити. В подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи Новомосковська міська рада Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у без його участі. Представник заінтересованої особи Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд 01.11.2024 року розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані заявником та його представником докази, суд приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в м. Алма-Ата республіка Казахстан народився заявник [PERSON] , актовий запис № 75 від 14 вересня 1971 року. Його батьками зазначені: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 1971 року. Таким чином, [PERSON] , [INFO] , громадянин України, являється батьком заявника [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Алма-Ата республіка Казахстан. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 1986 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської держаної нотаріальної контори Дніпропетровської області Копиловою Г.Г. за р.№ 900, зареєстрованого в Новомосковському БТІ 18 березня 1986 року за р.№ 11669-74 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки квартального комітету від 25 січня 2010 року виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] вбачається, що 22 лютого 1994 року [PERSON] , [INFO] був виписаний з домової книги за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживав за вказаною адресою. Згідно акту № б/н від 05 червня 2024 року, складеного головою квартального комітету № 12 [PERSON] в присутності жителів кварталу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , 1945 р.н. з 1994 року не прописаний та не проживає за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що 26 липня 2024 року заявник [PERSON] звернувся до Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив надати інформацію щодо того, чи числиться [PERSON] померлим/загиблим за даними Новомосковського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Так, листом Новомосковського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 05 серпня 2024 року за вих. № 47/4/7221 заявника [PERSON] зокрема було повідомлено, що 17 січня 2007 року було виявлено труп [PERSON] , [INFO] , без ознак насильницької смерті. Труп було поховано 25 січня 2007 році на цегельному кладовищі в могилі № 39. Будь-які матеріали щодо виявлення трупа не збереглися, оскільки пройшло більше 10 років. Встановлено, що заявник [PERSON] звернувся до Новомосковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію смерті батька [PERSON] , проте отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 19 вересня 2024 року за № 1552/31.19-31, яка обґрунтована тим, що відсутні необхідні документи, які могли б бути підставою для державної реєстрації смерті. Також його було повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено та рекомендовано звернутись до суду. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктами 8 та 9 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовляючи заявнику у проведенні державної реєстрації смерті батька послався на те, що відсутні необхідні документи, які могли б бути підставою для державної реєстрації смерті. Крім того, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Відповідно до положень ч.2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті його батька в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. За наведених вище обставин, враховуючи надані заявником та його представником докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилаються останні, в зв`язку з чим вимоги про встановлення факту смерті особи підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved