Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом [PERSON] , який помер [INFO] , року на 1/40 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала сину померлого [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його батько [PERSON] та який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 25.06.1958 року [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 25.06.1958 року придбали 1/5 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , яку пізніше перейменована на вулицю А. Петрицького та домоволодінню подружжя Ринденків присвоєно номер 10. Після смерті дружини [PERSON] [INFO] спадкоємцями стали її чоловік [PERSON] та син [PERSON] в рівних долях, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку у вказаній частці видано свідоцтво складається з 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] (десять), що належав померлій на підставі договору купівлі-продажу. Свідоцтво про право на спадщину на 1/20 частину житлового будинку видано [PERSON] (чоловіку померлої). Свідоцтво про право на спадщину на 1/20 частину житлового будинку видано [PERSON] (сину померлої) не видавалося. 15.02.2010 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів своїй онуці [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, його спадкоємцем став батько [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права. [INFO] помер і сам [PERSON] . Вона прийняла спадщину та оформила спадкові права лише на ту частину спадкової маси, стосовно якої були наявні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. 29.03.2024 року вона звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на ту частину спадщини, яку [PERSON] прийняв після смерті сина [PERSON] . Однак, державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2024 року. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 38-39). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 02.05.2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 41-42). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15.05.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та витребувано докази у справі (а.с. 84-85). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 164-165). В судове засідання позивач та її представник не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надійшли пояснення, у яких просили зважаючи на докази у справі ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства України та розглядати справу за відсутності представника. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, надіслали лист, у якому просили розглядати справу у відсутність їх представника. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 25.06.1958 року подружжя [PERSON] купили 1/5 частину домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] , та складається домоволодіння в цілому з одноповерхового дерев`яного будинку на 5 кімнат та девев`яного флігеля на 1 кімнату розташованого на присадибній ділянці 2,293 кв. в межах сторонам відомих. За цим договором подружжя [PERSON] мають користуватися кімнатою в фасадному будинку площею 22,50 кв.м. та верандою 16,7 кв.м. (а.с. 14). Згідно довідки домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстровано за громадянами: [PERSON] (договір купівлі продажу від 25.06.1958 року) - 1/10 частини, [PERSON] (договір купівлі продажу від 25.06.1958 року) - 1/10 частини, [PERSON] (свідоцтва про право на спадщину від 22.05.1967 року) - 79/200, [PERSON] (договір дарування від 30.07.1968 року) - 7/25, Трил НЕМОЖУ ЗРОЗУМІТИ (свідоцтво про право проживанн) - 1\\8 (а.с. 15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майно [PERSON] , 1926 року народження є її чоловік - [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] , яка складається з 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого П`ятою Київської державною нотаріальною конторою 25.06.1958 року за реєстрованим номером № 10094. Свідоцтво на право на спадщину на 1/20 частину житлового будинку видано [PERSON] та на 1/20 видано не було (а.с. 25). [PERSON] , [INFO] , на випадок його смерті заповів [PERSON] , [INFO] , все його майно, що належало йому на день його смерті, що підтврджується заповітом, зареєстрованим в реєстрі за № 122701 (а.с. 27). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.08.2013 року (а.с. 103). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем майна [PERSON] , 1928 року народження, який помер [INFO] , а саме: 3/20 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS] , з яких 1/10 частини належала йому на підставі договору купівлі продажу від 25.06.1958 року та 1/20 частини, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 28). 29.03.2024 року [PERSON] звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 30). 29.03.2024 року постановою Дванадцятої київської нотаріальної контори відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 31). Згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок в [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] у частках - 79/200 та 3/20 (а.с. 29). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до п. 4.15, 4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за N 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як передбачено ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). За приписами ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до зазначених положень ЦК України, позивачі за первісним та зустрічним позовами являються спадкоємцями майна померлого за законом першої черги, спадщину в установленому законом порядку прийняли звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в установлений законом строк. Наявність інших спадкоємців, зокрема тих, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, судом не встановлена. 29.03.2024 року постановою Дванадцятої київської нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно (а.с.31) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2010 року після [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцями є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , спадщина складається з 1/10 частини будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видане на 1/20 частину спірного житлового будинку [PERSON] , свідоцтво на 1/20 житлового будинку не видавалось (а.с.142 зворот). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який прийняв спадщину, після [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав на 1/40 частину будинку [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок (а.с. 105). Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до п.4.15 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. Згідно п.3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.25, п.11 ч.4 ст.346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав визнання за [PERSON] права власності на 1/40 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] , який був спадкоємцем свого сина [PERSON] , який помер [INFO] , та прийняв після останнього спадщину, проте не оформив своїх спадкових прав, та задоволення позовних вимог.

Outcome: approved