Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , по якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання\~дочки [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~1/4\~частки всіх\~видів заробітку\~(доходу),\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно,\~починаючистягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що із відповідачем від подружнього життя мають дочку [PERSON] , яка народилась [INFO] та проживає разом із позивачем, перебуває на його утриманні. Вказує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень позивач не може забезпечити, тому вважає, що мати дитини, яка є здоровою, працездатною, зможе сплачувати аліменти, оскільки працює та має постійний дохід. Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2024 року вказані матеріали цивільної справи передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку статті 31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. 10.04.2024 ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ухвали суду від 28.10.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №390/400/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №404/5951/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління з питань захисту дітей КМР про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - відмовлено. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, представник позивача через канцелярію суду надав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи провести без їх участі. Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась за останнім відомим зареєстрованим її місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. Представник відповідача неодноразово подавав клопотання щодо відкладення розгляду справи. 28.10.2024 року від представника відповідача до суду також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із відрядженням відповідача. Доказів на підтвердження даного факту представником не надано. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлена можливості здійснити реалізацію наданих їй ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування, приймати участь у розгляді справи через свого представника. Так,\~адвокат Манзюк\~Тарас Юрійович\~є представником\~відповідача [PERSON] \~та має\~аналогічні права\~та обов`язки\~як і\~відповідач,\~згідно ордеру\~повноваження [PERSON] \~не обмежуються, має всі можливості для захисту інтересів відповідача у передбачений законом спосіб. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції сторона відповідача не заявляли. Відтак, суд розцінює дії відповідача, її представника, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»). Вирішуючи питання про можливість відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених відповідача та її представника. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дочки [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.06.2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка після припинення шлюбних стосунків між батьками проживає з батьком і перебуває на його утриманні. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно із\~ст.\~182\~СК України\~при визначені\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Домовленості між сторонами про форму, розмір та участь відповідача в утриманні дочки не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитину, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Доказів незадовільного стану здоров`я відповідача, а також доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дитини, суду стороною відповідача не представлено. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Тому, з врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, матір`ю, яка за законом зобов`язана утримувати свою дитину до повноліття, а відтак вимоги підлягають задоволенню. При цьому, згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, відповідач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 211,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved