Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивач 01.08.2018 року звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та суми неустойки, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 11.04.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики. Відповідно до п.1.1 договору позикодавець передав позичальнику безпроцентну позику на суму 99 720 доларів США, а позичальник підтвердив факт отримання ним до підписання даного договору грошових коштів від позикодавця та зобов`язався повернути зазначену суму позики в обумовлений п. 2.1 договору строк. Відповідно до п.2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві у готівковій формі або перерахувати його на банківський рахунок зазначену суму позики (в валюті долар США) в строк до 30.06.2018 року. Крім того, у випадку не повернення зазначеної в п.1.1 Договору суми позики в зазначений у п.2.1 строк, позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення до дня її повернення позикодавцю (п. 3.1 Договору). На виконання умов договору позики відповідач частково повернув суму позики. У зв`язку з чим, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 11.04.2018 року у розмірі 69 720,00 доларів США боргу по залишку позики за договором, неустойку у вигляді штрафу у сумі на день ухвалення рішення, та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. 09.09.2019 року позивач надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить, з урахуванням частково сплаченої відповідачем суми основної заборгованості, стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 53820 доларів США, суму штрафу у розмірі 3191,04 доларів США, та судовий збір у розмірі 8810,00 грн. 26.11.2020 року позивач надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить, з урахуванням частково сплаченої відповідачем суми основного боргу, стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 48420 доларів США, суму штрафу у розмірі 3191,04 доларів США, та судовий збір у розмірі 8810,00 грн. 30.11.2020 року Херсонським міським судом Херсонської області по цивільній справі №766/14773/18 ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. Ухвалою від 21.09.2021 року заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2020 року у цивільній справі № 766/14773/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу скасовано. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 року вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Майдан С.І. Ухвалою від 16.02.2024 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та суми неустойки, та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 18.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 1 (оригінал договору наданий позивачем а.с.76). Відповідно до п.1.1 договору позикодавець передав позичальнику безпроцентну позику на суму 99 720 доларів США, а позичальник підтвердив факт отримання ним до підписання даного договору грошових коштів від позикодавця та зобов`язався повернути зазначену суму позики в обумовлений п. 2.1 договору строк. Відповідно до п.2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві у готівковій формі або перерахувати його на банківський рахунок зазначену суму позики (в валюті долар США) в строк до 30.06.2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша та друга статті 533 Цивільного кодексу України). Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм вбачається, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 11.04.2018 року, з урахуванням частково сплаченої відповідачем суми основного боргу,в сумі 48 420,00 доларів США, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачем умови договору позики від 11.04.2018 року не виконано, отримані грошові кошти не повернуто в повному обсязі. За ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 2 статті 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З пункту 3.1 договору позики від 11.04.2018 року вбачається, що у випадку не повернення зазначеної в п.1.1 Договору суми позики в зазначений у п.2.1 строк, позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення до дня її повернення позикодавцю. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу (на день подання позову 01.08.2018 року) за прострочку виконання зобов`язання 32 дні у розмірі 3191,04 доларів США. Чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то штраф має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 року у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15. Відповідно до частини 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням умов договору, штраф у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні. Аналогічні правові висновки щодо правил проведення розрахунку штрафу за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 року у справі № 916/4693/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за договором позики від 11.04.2018 року у розмірі 48 420,00 доларів США - сума основного боргу, штраф, передбачений п.3.1 договору, у розмірі за період з 01.07.2018 року по 01.08.2018 року, який розраховувався за формулою: (сума штрафу) = (сума боргу, грівневий еквівалент) х (кількість днів прострочення) х (відсоток штрафу, 0,1%). 2 688 660,61 грн (еквівалет 99720 доларів США за курсом НБУ станом на 01.08.2018 року де 1 долар США - 26,9621 грн) х 0,1% х 32 дні = 86 037,14 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 810,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved