Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

27 вересня 2024 року заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила постановити рішення про усиновлення громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУГУМВС України в Одеській області від 29.01.2009 року) особу - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] ; внести відповідні зміни в актовий запис №126 від 18.06.2002 року складеному Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції про народження [PERSON] , записати матір`ю [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУГУМВС України в Одеській області від 29.01.2009 року), яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 07 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрованим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. [INFO] у них народилася спільна дитина - [PERSON] . Між тим, на час укладення шлюбу у [PERSON] був син від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , який мешкав разом з батьком, оскільки мати хлопчика - [PERSON] померла [INFO] . З часу реєстрації шлюбу та до теперішнього часу, тобто понад 15 років, [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , мачухою - [PERSON] та сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час [PERSON] перебуває у віці 22 роки. Разом з тим, між заявницею та [PERSON] склалися дуже теплі відносини, вони називають один одного мама та син. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою. Ухвалою судді від 30.09.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку що у задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2008 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, який зареєстрованим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №936 (а.с. 13). У шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, Серії [NUMBER] від 06.05.2011 року, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №762 (а.с. 14). Заінтересована особа - [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, Серії [NUMBER] від 07.10.2016 року, виданим Першим Приморським у місті Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №126 (а.с. 12). Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 18.11.2006 року, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №10453 (а.с. 15). Згідно копії медичної довідки №597 про проходження психіатричного огляду від 25.09.2024 року [PERSON] не має проявів психічних розладів (а.с. 16). Матеріали справи містять письмову заяву заінтересованої особи - [PERSON] , згідно якої він надає згоду на своє усиновлення заявником (а.с. 18). Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випаду суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. Отже, усиновлення повнолітньої особи допускається за наявності двох юридичних фактів: 1) відсутності в усиновлюваної особи батька, матері або позбавлення такої особи їхнього піклування; 2) наявність виключної обставини чи їх сукупності, які свідчать про те, що відхід від загальних правил щодо усиновлення не буде суперечити моральним засадам суспільства, буде відповідати інтересам всіх заінтересованих осіб, і що в інший спосіб захистити їх інтереси є неможливим. При цьому, як свідчить наведена вище цитата з постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року, вживане у ч. 2 ст. 208 СК України словосполучення «особа, яка не має батька, матері» розтлумачене судом як «особа - сирота». Відповідно до абз. 7, 8 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Однак [PERSON] вказаним ознакам не відповідає, оскільки мав матір - [PERSON] , яка надавала відповідне піклування до своєї смерті. Крім того, у заінтересованої особи є батько - [PERSON] . [PERSON] не був сиротою або позбавлений батьківського піклування до досягнення повноліття, батьківських прав його батьки не позбавлялись. Судом не встановлено жодної виключної обставини, яка вказувала б на те, що усиновлення повнолітнього [PERSON] є єдино можливим способом захисту його прав та законних інтересів у сімейних відносинах між ним та заявницею - [PERSON] . Так, жоден з учасників справи не надав переконливих пояснень щодо того, чому питання про усиновлення стало для них актуальним, лише коли [PERSON] виповнилось повних 22 роки, і з яких причин вони не опікувались цим питанням після смерті [PERSON] і до досягнення [PERSON] повноліття, чи були перешкоди для цього. Єдине, на що посилалась заявник, це можливість за потреби без спеціальних на те повноважень звернутися за захистом прав та інтересів одне одного як законні представники, мати право приймати рішення замість одне одного у критичних для життя та здоров`я ситуаціях. Також бажання усиновити повнолітню дитину заявником пояснювалося введенням в державі воєнного стану. При цьому заявницею - [PERSON] не надано пояснень про те, які існують перешкоди для складання заповіту чи довіреностей на користь [PERSON] чи будь-які докаи того, як саме воєнний стан може вплинути саме на неї та її правовідносини з пасинком. Оцінюючи такі доводи заявника, суд зауважує, що врегулювання відносин у сфері охорони здоров`я у сім`ї, не може бути єдиною чи навіть основною метою усиновлення. А проявляти турботу та надавати допомогу один одному сторони можуть і без юридичного оформлення родинного зв`язку. Суд констатує, що життєві обставини, в яких [PERSON] народився, досягнув повноліття і продовжує вже доросле життя, не є виключними, проживання однією сім`єю з мачухою, смерть рідної матері, - все це непоодинокі в Україні випадки. До того ж, навіть без усиновлення [PERSON] отримав від свого батька та [PERSON] достатнє утримання та виховання, які дозволили йому бути соціально адаптованим, забезпеченим всіх необхідним для життя. Відповідно ч. 6 ст. 311 ЦПК України встановлено, що заява про усиновлення повнолітньої особи повинна містити відомості, зазначені у частині першій цієї статті, а також дані про відсутність матері, батька або позбавлення піклування. До заяви мають бути додані документи, зазначені у пункті 1 частини другої цієї статті, а також згода особи на усиновлення. Згідно пункту 1 частини другої цієї статті до заяви про усиновлення дитини за наявності мають бути додані копія свідоцтва про шлюб, а також письмова згода на це другого з подружжя, засвідчена нотаріально, - при усиновленні дитини одним із подружжя. Відповідно до ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріально. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять письмової згоди на усиновлення чоловіка заявниці (батька заінтересованої особи) - [PERSON] , засвідченої нотаріально. Відповідно до статті 224 СК України, суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. В порушення вимог цієї норми закону, матеріали справи не містять відомостей про стан здоров`я та матеріальне становище заявниці та умови її проживання, а також відомості про стан здоров`я заінтересованої особи. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на не встановлення судом виняткових обставин, які б давали правові підстави для усиновлення повнолітньої особи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed