Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

18.06.2024 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що з моменту народження та по даний час він зареєстрований та проживає у зазначеному житловому будинку та маючи намір у 2024 році виготовити правовстановлюючі документи на майно, звернувся до нотаріуса. Однак після вивчення нотаріусом всіх поданих ним документів йому було відмовлено у вчиненні будь-яких реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого була його баба [PERSON] і рекомендовано з цього приводу звернутись до суду за визнанням права власності на житловий будинок. Вказує, що згідно погосподарського обліку 1991-1995 р.р. зазначене домоволодіння відносилося до суспільної групи господарств колгоспний двір та станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані: [PERSON] (голова двору), члени господарства: [PERSON] , син, [INFO] ; [PERSON] , невістка, [INFO] ; [PERSON] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , онук, [INFO] ; [PERSON] , онук, [INFO] . А тому, вважає, що є підстави для визнання за ним права власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19.07.2024 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява від відповідача за первісним позовом [PERSON] , в якій останній просить суд визнати за ними право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Мотивує свої вимоги тим, що станом на 15 квітня 1991 року, тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Наголошує, що він своєю працею та коштами брав участь у веденні спільного господарства двору і станом на момент розформування колгоспних дворів був його членом. Проте, в позасудовому порядку виготовити правовстановлюючі документи на належне йому майно не має можливості, оскільки між членами колишнього колгоспного двору не визначені частки. Зустрічний позов просить задовольнити, первісний позов [PERSON] визнає в повному обсязі, просить суд здійснювати розгляд справи без його участі. Крім того, 19.07.2024 року відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також подали зустрічні позовні заяви, в яких просять суд визнати за кожним з них по 1/18 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вказаний житловий будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була їхня баба [PERSON] . Наголошують, що право спільної сумісної власності на будинок мали усі члени колгоспного двору, які в ньому проживали на момент його припинення, тобто на 15.04.1991 року, в тому числі і їхня баба. Однак, після ліквідації колгоспних дворів [PERSON] , як і інші члени колгоспного двору, не виділила частки у праві спільної сумісної власності, не виготовила правовстановлюючих документів на належну їй частку у майні і померла [INFO] . На випадок своєї смерті остання заповіла усе своє майно своїй доньці (їхній матері) [PERSON] . Остання спадщину після смерті [PERSON] прийняла, про що, зокрема, свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не виготовила правовстановлюючі документи на 1/6 частку житлового будинку і померла [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05 жовтня 2015 року. Після смерті [PERSON] усе її майно успадкував чоловік (їхній батько) [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 квітня 2016 року, однак теж не виготовив правовстановлюючі документи на 1/6 частку житлового будинку, який успадкувала його дружина [PERSON] після смерті [PERSON] , оскільки останній помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12 квітня 2021 року. Вказують, що їхній батько [PERSON] , на випадок своєї смерті жодного розпорядження щодо належного йому майна не зробив, що свідчить про те, що на даний час єдиним спадкоємцями його майна є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначають, що маючи намір виготовити правовстановлюючі документи на належну батькові частку в успадкованому майні колишнього колгоспного двору, вони звернулись до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацької А.В., однак у вчиненні будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеної частки у нерухомому майні їм було відмовлено з підстав того, що житловий будинок входив до суспільної групи «колгоспний двір», право спільної сумісної власності на який мали усі члени колгоспного двору, які в ньому проживали на момент його припинення, а враховуючи відсутність у нотаріуса повноважень щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності та відсутність будь-яких правовстановлюючих документів щодо реєстрації права власності зазначеної частки за померлим [PERSON] , то будь-які реєстраційні дії з вказаним майном неможливі та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на зазначене майно в порядку спадкування. Зустрічні позови просять задовольнити, первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] визнають в повному обсязі, просять суд здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою суду від 30 липня 2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . До початку розгляду справи по суті від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява, в якій він вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, зустрічні позови у даній справі визнає в повному обсязі, просить суд розгляд справи здійснювати без його участі. В судовому засіданні представник первісного позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічними позовами подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності. Позовні вимоги за первісним позовом визнають та не заперечують щодо їх задоволення, просять зустрічні позови задоволити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічні позови підлягають до задоволення з наступних підстав. Як передбачено частиною 3 статті 5\~Цивільного кодексу\~України ( в редакції 2003 р.), якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563\~ЦК УРСР (в редакції від 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22.12.1995\~р.\~№ 20\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема: копії свідоцтва на право власності на жилий будинок від 22 травня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Луцької районної ради, в цілому жилий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого зазначено [PERSON] (а.с. ). З довідки №23-1, виданої 20.05.2024 року Боратинською сільською радою слідує, що станом на час ліквідації колгоспних дворів, тобто 15 квітня 1991 року в господарстві по [ADDRESS] , були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] , члени господарства: [PERSON] , син, [INFO] ; [PERSON] , невістка, [INFO] ; [PERSON] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , онук, [INFO] ; [PERSON] , онук, [INFO] (а.с. 14). Отже, вони набули право спільної сумісної власності на дане будинковолодіння, і їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/6 частині. Відповідно до положень ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] підлягають до задоволення, а саме: за ними слід визнати право власності по 1/6 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за кожним, оскільки зазначені позивачі за первісним та зустрічним позовами були членами колгоспного двору та у відповідності до норм ЦК України для оформлення права власності на належне їм майно, їм необхідно визнати право власності на визначений розмір частки у приватній спільній сумісній власності, зокрема, у зазначеному житловому будинку, який відносився до колгоспного двору. Щодо позовних вимог за зустрічними позовами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва на право власності на жилий будинок від 22 травня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Луцької районної ради та довідки №23-1, виданої 20.05.2024 року Боратинською сільською радою, [PERSON] , [INFO] , була головою колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] та станом на 15 квітня 1991 року була зареєстрована та проживала в ньому (а.с. ). Однак, після ліквідації колгоспних дворів [PERSON] не оформила право власності на належну їй частку у праві спільної сумісної власності, не виготовила правовстановлюючих документів та 17.06. 2007 року померла, що підтверджується свідоцтвом смерть серії [NUMBER] (а.с. ). На випадок своєї смерті остання заповіла усе своє майно своїй доньці (матері [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , про що свідчить свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.). Однак, [PERSON] не виготовила правовстановлюючі документи на 1/6 частку житлового будинку та 04.10.2015 року померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 жовтня 2015 року (а.с. ). Із копії спадкової справи №11/2016, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлої був її чоловік [PERSON] (а.с. ). Однак, останній також не виготовив правовстановлюючі документи на 1/6 частку житлового будинку, який успадкувала його дружина [PERSON] після смерті [PERSON] , оскільки останній помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 квітня 2021 року (а.с. ). Із дослідженої судом копії спадкової справи №48/2021 після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцями усього належного йому майна є його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. ).. Як слідує із постанов нотаріуса за №172/02-31, №173/02-31, №174/02-31 від 14.06.2024 року, позивачам за зустрічним позовом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , зокрема, з підстав не надання будь-яких правовстановлюючих документів щодо реєстрації права власності на частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за померлим (а.с. ). Статтею 120\~ЦК України (в редакції 1963 року) було передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно зі Законом України «Про власність» з 15.04.1991 року відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору, зокрема, і в [PERSON] виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Статтею 1218\~ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що належна [PERSON] частка майна житлового будинку у розмірі 1/6 входить до складу спадщини після смерті [PERSON] та в подальшому після смерті [PERSON] , які почергового (один після одного) спадщину прийняли, однак не виготовили правовстановлюючі документи на таку (1/6) частку у житловому будинку. За таких обставин, враховуючи, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не можуть оформити свої спадкові права через невизначеність частки у житловому будинку і які не були зареєстровані у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення зустрічних позовних заяв та визнання за останніми права власності по 1/18 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved