Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (адреса: м. Черкаси, пр-т Хіміків, 76) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення боргу за оплату житлово - комунальних послуг, посилаючись на те, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» покладено обов`язок забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності у м. Черкасах здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно та у повному обсязі з січня 2013 року по квітень 2024 року не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на квітень 2024 року складає 66 451,91 грн. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 66 451,91 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 21 410,96 грн. та 3% річних в розмірі 5 507,46 грн. та судові витрати в сумі 3 028 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Також зазначив, що борг у відповідачів виник з січня 2013 року, однак, плата за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання вносилась ними періодично та в більших обсягах ніж нарахування, тому оплати переривали строк позовної давності. Вважає, що наслідки пропуску строку позовної давності застосуванню не підлягають. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Надала до суду відзив в якому зазначає, що з моменту здійснення відповідачами оплати у вересні 2013 року на суму 300 грн. та моментом здійснення оплати на суму 2000 грн. пройшло більше аніж три роки, а тому сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 17,100, 69 грн. (станом на лютий 2017 р.) лежить поза межами строків позовної давності. Оскільки позивач звернувся із даною позовною заявою 27.06.2024 року, тому просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2021 по 01.04.2024. Сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 50 139,63 грн. (станом на 01.07.2021 року) лежать поза межами строків позовної давності. Просить застосувати до позовних вимог застосувати строк позовної давності та відповідно стягнути основний борг по опаленню та гарячому водопостачанню лише починаючи з липня 2021 по березень 2024 року, який складає 18 227,26 грн. Також просила відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за інфляційну складову боргу в сумі 410,96 грн. та три відсотки річних в сумі 5 507,46 грн. у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Розмір судових витрат визначити пропорційно до задоволених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нікітюк А.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності та стягнути з відповідачів основний борг по опаленню та гарячому водопостачанню починаючи з липня 2021 по березень 2024 року, який складає 18 227,26 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за інфляційну складову боргу в сумі 410,96 грн. та три відсотки річних в сумі 5 507,46 грн. у зв`язку з пропуском строку позовної давності відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши учасників процесу дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Судом встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», покладений обов`язок із забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Статями 67, 68 ЖК України та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 встановлено, що плата за використання теплової енергії власниками квартир (будинків), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими у встановленому порядку тарифами та строки. Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не уклавши договір про надання житлово-комунальних послуг з позивачем, відповідачі отримували такі послуги і повинні їх оплачувати. Тому, відповідачі є споживачами комунальних послуг (з централізованого опалення та гарячого водопостачання), які надаються позивачем. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до змісту ст. 13, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку визначеному КМУ. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що згідно відомостейДепартаменту «Центру надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 24.01.1990 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 376186632 від 26.04.2024 року, на праві приватної власності [PERSON] належить 77/330 частки, [PERSON] належить 77/300 частки, [PERSON] належить 23/100 частки квартири [ADDRESS] . Інші 23/100 вказаної квартири право власності не визначено. З розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення гарячого водопостачання встановлено, що борг відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з січня 2013 року по березень 2024 року включно, становить 66 451,91 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. В силу ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованість відповідача зазначена з січня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до даних правовідносин починаючи з січня 2013 року. Відповідно до ст. 264 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Аналіз зазначеної норми статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №761/12553/15-ц. Аналіз змісту частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що переривання перебігу строку позовної давності є можливим виключно в його межах (загальний строк 3 роки), а не після спливу позовної давності чи поза її межами. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 914/2026/17, Верховний Суд зазначив, що оскільки при дослідженні обставин, пов`язаних з вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може відбутися лише в межах строку давності. Така позиція Верховного Суду сформована у цілому ряді постанова і є сталою. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, відповідачі здійснювали часткову проплату починаючи з січня 2013 року по серпень 2013 року, а потім здійснена оплата послуг в сумі 2000 гривень в лютому 2017 року. Таким чином, строк позовної давності може бути застосований за період з вересня 2013 року по лютий 2017 року. Суд вважає, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає сума основного боргу за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з лютого 2017 року по квітень 2024 року в сумі 48 679,90 грн. Згідно ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач звернувся до суду з позовом 27.06.2024 року. З урахуванням застосування строку позовної давності вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягає до часткового задоволення. Суд вважає, що вимоги відповідача в частині застосування строків позовної давності до нарахування інфляційних та 3х відсотків річних підлягає до часткового задоволення, а з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні в розмірі 35,36 грн., та 3% річних в сумі 12,20 грн. ( за період з червня 2021 року по квітень 2024 року). Також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1580,23 грн, пропорційно задоволеним вимогам позивача, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial