Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач КП\~«Харківські теплові\~мережі» \~звернувся до\~суду з\~вимогою про\~стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 73113,05 грн. та стягнення з відповідачів понесених судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак, в порушення приписів чинного законодавства своїх обов`язків щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання належним чином не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.01.2005 по 31.01.2022 у розмірі 73113,05 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідачів, а також стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 19 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 10 липня 2023 року ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог . 28 серпня 2024 року ухвалою суду клопотання відповідача [PERSON] про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено. 02 вересня 2024 року ухвалою суду заява [PERSON] про скасування заочного рішення задоволена. Заочне рішення від 10.07.2023 скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17 вересня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , та відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2005 по 30.04.2020 у розмірі 54773,30 грн. Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 02.10.2012 року , так як у зв`язку з переїздом мав потребу у реєстрації у м. Харкові. В даній квартирі він фактично не проживав та комунальними послугами не користувався, і з ним не укладений відповідний договір. Сама по собі реєстрація місця проживання за певною адресою не є безумовним підтвердженням споживання комунальних послуг. Відповідач [PERSON] вважає, що належним відповідачем повинен бути [PERSON] , оскільки саме з ним та позивачем укладений договір про надання комунальних послуг та відкрито особовий рахунок. Також відповідач просить застосувати до позовних вимог позовну давність. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідач та представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши думку [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що з інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 02.10.2012 року. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до житлово - комунальних. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) (надалі Правил) споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з 01.01.2005 року по 31.01.2022 року у розмірі 73113,05 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданою до суду відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання . Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини другої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі як споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. КП «ХТМ» своєчасно та у належній якості надає послуги з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , протилежного відповідач [PERSON] , який діє від свого імені та представника [PERSON] , не довів. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2017 року відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 11.01.2018 року між [PERSON] та КП «ХТМ укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ Квартира\~ [ADDRESS] \~належить [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.08.2024 року. Згідно листа КП «ХТМ» від 13.09.2024 року особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкритий на [PERSON] з 01.01.2005 року, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який діяв до 01.12.2021 року відсутні, оскільки такий договір у письмовій формі не укладався. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо- переміщеної особи від 09.07.2022 року за 32113-7002069258 [PERSON] фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . Позивач просить стягнути з відповідачів борг за період з січня 2005 року по січень 2022 року, відповідач [PERSON] зазначає, що не користувався комунальною послугою, яку надає позивач, оскільки фактично не мешкав в квартирі [ADDRESS] взагалі, у зв?язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості в солідарному порядку. Це твердження судом до уваги не береться, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Твердження відповідача [PERSON] , щодо реєстрації його з 09 липня 2022 , як внутрішньо- переміщеної особи за іншою адресою, також до суд до уваги не бере , оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.10.2005 року по 31.01.2022 тобто за межами періоду пербування відповідача за іншою адресою. Надана позивачем відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа суд визнає належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження існування у відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання (опалення та підігрів води) саме у зазначеному у даному розрахунку розмірі. Відповідачем та представником відповідача [PERSON] [PERSON] не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, власного розрахунку наявної заборгованості або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у відповідній заяві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 12.03.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до квітня 2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення за період з квітня 2017 року по 31.01.2022 рок складає 45122,10 грн. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачу, матеріали справи не містять. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідачів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1656 грн. 56 коп. (2684 61,72 %) в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial