Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до якої позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2017 року. Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . 06.06.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, проте сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 30.10.2020 року. З часу народження дитини відповідач не приймав належної участі в житті сина, а з моменту припинення сумісного проживання, а саме з 30.10.2020 року, не цікавиться взагалі житіям сина, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання. [PERSON] зазначає, що дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. [PERSON] відвідує дошкільний дитячий навчальний заклад «БЕЙТ ХАНА» в м. Запоріжжі. Всі питання, щодо виховання сина вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки Відповідача. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Ухвалою 07.03.2024 року цивільну справу прийняти до провадження. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.05.2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мельникова А.А. підтримали позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечували. [PERSON] під час участі у судовому засіданні 25.06.2024 року пояснила, що у шлюбі з [PERSON] перебувала з 2017 року по 2018 рік. Про вагітність дізналась вже після розлучення. Відповідач проживав в різних містах України, був у Києві, Одесі, також вона побачила в нього білети в Німеччину, Марокко , тому де він точно був вона не знає. Після народження сина за ініціативою позивачки сторони відновили фактичні шлюбні відносини та проживали разом до 2020 року. Вони разом проживали в місті Одеса. Позивачка пояснила, що матеріальним забезпеченням родини займалась вона, відповідач мав мінливі заробітки, постійної роботи не мав. З 2020 року відповідач не виходить з нею на зв`язок, ніякої зацікавленості до сина не проявляє. Влітку 2020 року між ними стався конфлікт у зв`язку з тим, що відповідач познімав з її банківських карток гроші, золото забрав, тому вона викликала поліцію. Останній раз з ним спілкувалась у кінці жовтня, на початку листопада 2020 року. Номер телефону [PERSON] не змінювала, окрім того у [PERSON] є номер телефону її матері, тому якщо б він хотів із нею зв`язатись він би це зробив. Будь-яких перешкод йому у спілкування із дитиною вона не чинить. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, повістками направленими за останніми відомими адресами його місця проживання в м. Запоріжжя, м. Одеса та через оголошення на сайті «Судова влада» оголошення Комунарського районного суду міста Запоріжжя. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника, просять суд ухвалити рішення в інтересах дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю позивачки. Донька перебувала у шлюбі із [PERSON] протягом одногу року. Шлюб між ними був розірваний під час вагітності доньки. Сторони відновили стосунки після народження дитини. [PERSON] є громадянином Марокко , де він перебуває свідок не знає. Після припинення шлюбних відносин, відповідач не цікавиться дитиною, не спілкується з донькою, сином, не надає матеріальної допомоги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачкою протягом останніх 15 років. Знає, що позивачка була у шлюбу із чоловіком арабом за національністю, вона бачила їх родину під час прогулянки разом з дитиною. Від позивачки знає що чоловік він не приймає участі в житті дитини, матеріально не допомагає. Під час святкування дня народження [PERSON] батька не було, хлопчик про нього ніколи не розповідав. Суд, врахувавши думку позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] громадянин Марокко та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] видане Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №1196. [PERSON] , [INFO] , набув громадянство України на підставі ч.1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України», що підтверджується Довідкою №103/46/20 про реєстрацію особи громадянином України, яка видана до свідоцтва про народження. 06.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб зареєстрований 30.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого Каховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис 15. Дитина [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками. Дитина перебуває на утриманні матері. Батько дитини [PERSON] дитиною не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає. Місце знаходження останнього не відоме. На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. Окрім того, згідно наданої характеристики [PERSON] з дошкільного дитячого навчального закладу «БЕЙТ ХАНА» м.Запоріжжя вбачається, що дитина на протязі року відвідує дитячий заклад, батько протягом цього часу не з`являвся і не приймав участі у вихованні дитини. Матір`ю [PERSON] створені всі умови для активного здоров`я, та розвитку дитини. Згідно акту обстеження умов місця проживання дитини [PERSON] , 2018 р.н. вбачається, що для виховання і розвитку дитини створено належні умови. Під час обстеження дитина перебувала у садочку. Зі слів матері [PERSON] , батько дитини не приймає участі в житті дитини та її вихованні, дитиною не цікавиться, матеріально не допомагає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок РА ЗМР по Комунарському району відповідно до якого встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] з 30.09.2017 року існували фактичні шлюбні відносини, які були припиненні 06.06.2018 року. [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу певний час родина проживала разом та переїхали до м.Одеса. Зі слів [PERSON] батько участі у житті сине не приймає, не цікавиться його фізичним, духовним розвитком, матеріально не допомагає. Згідно інформації дошкільного дитячого закладу «Бейт Хана», мати [PERSON] створює всі умови для активного здоров`я бережливого розвитку дитини, як розумового так і фізичного. Протягом року [PERSON] відвідує дитячий заклад, батько не з`являвся, не приймав участь у вихованні.За інформацією дитячого центру «ГАММА+» від 23.01.2024р., з 20.01.2023року дитина відвідувала (останнє відвідування 01.07.2023р.) медичний заклад у супроводі дорослого, але документальної фіксації супроводу та характеристику батьків дитини клініка не робить.Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 19.03.2024р., складеним спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови проживання родини добрі, для малолітнього створені всі необхідні умови для розвитку, навчання.За інформацією Запорізького міського центру соціальних служб, мати створила добрі умови для проживання дитини, родина проживає у орендованій квартирі, для хлопчика наявні усе необхідне для розвитку, одяг по сезону. Був здійсненний вихід за останньою відомою адресою проживання [PERSON] та встановлено, що чоловік там не проживає, засоби зв`язку не відомі, на даний час місце знаходження не відоме. Зважаючи на викладене, виходячи з наявної під час розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району інформації, в інтересах дитини,

Outcome: approved