Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

19 березня 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бабенко С.С., звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , просила: - Визначити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.1968 року у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народилася [PERSON] . Згодом, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер за місцем свого постійного проживання у с. ІІІубині Стави, Звенигородського району, Черкаської області. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак, фактично позивач проживає по [ADDRESS] , куди, ховаючись від воєнних дій, вона переїхала на початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Про цей переїзд позивач жодного з відповідачів не попереджала, оскільки не спілкувалася з ними, проживала окремо, мала окремий побут та не користувалася (і на даний час не користується) мобільним телефоном. Як стало відомо пізніше, зазначене значно ускладнило повідомлення позивача про смерть її батька. Про смерть свого батька позивач дізналась від свого сина [PERSON] (Відповідач 2), який приїхав до неї і повідомив, що одразу після смерті дідуся він намагався знайти і повідомити позивача, але стикнувся зі складнощами, оскільки позивач у зв`язку з воєнними діями переїхала на постійне місце проживання за іншою адресою. Разом з тим, позивачу відомо про те, що у власності батька була квартира [ADDRESS] . 07.10.2023 року Позивач звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою №2151 про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса від 07.10.2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , було відмовлено, у зв`язку з тим, що позивач пропустила строк на звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивач, вважаючи відмову неправомірною та такою, що порушує її права та інтереси, оскільки позбавляє її права на прийняття спадщини після смерті батька, звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач стверджувала, що вона та її батько на момент смерті проживали окремо один від одного на великій відстані, а також вона була необізнана про смерть свого батька. Позивач звертала увагу суду на те, що вона є людиною похилого віку, не вміє користуватись сучасною технікою, зокрема мобільним телефоном, що ускладнило отримання інформації про смерть батька. Про факт смерті свого батька Позивач дізналася у вересні 2023 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.02.2024 року у справі №755/16523/23 суд відмовив у задоволенні позову [PERSON] до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Підставою для відмови у задоволенні позову стали встановлені судом обставини того, що позивач, яка є спадкоємцем [PERSON] першої черги спадкування за законом, у передбачений законом строк не реалізувала своє право на прийняття спадщини, однак Київська міська рада є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку із наявністю інших спадкоємців за законом, а саме: племінниці спадкодавця [PERSON] , онука спадкоємця [PERSON] та брата спадкоємця [PERSON] , які у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, та їхній процесуальний статус у цивільній справі визначено в якості третіх осіб. Тобто, судом встановлено, що в даній справі існує спір саме між спадкоємцями різних черг, вирішення якого прямо впливає на їх спадкові права. З урахуванням наведеного та на підставі ст.1272 ЦК України позивач просила визначити їй додатковий строк тривалістю у два місяці для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] . 20 березня 2024 року визначено суддю для розгляду справи та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 27 березня 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Десяту Київську державну нотаріальну контору. Витребувано у Десятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 215/2023 щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . За змістом положень ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 16 квітня 2024 року (Вх.№21840) до суду надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гулько Ж.В. з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву представник відповідача висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову, просив відмовити у задоволенні позову (а.с.88-106 т.1) 16 квітня 2024 року (Вх.№21849) до суду надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гулько Ж.В. з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву представник відповідача висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову, просив відмовити у задоволенні позову (а.с.109-121 т.1) 23 квітня 2024 року (вх.№23031) на виконання вимог ухвали суду від 27.03.2024 року з Десятої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшла засвідчена копія спадкової справи №215/2023 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.49-87 т.1) 29 квітня 2024 року (Вх.№24621) представник позивача [PERSON] - адвокат Бабенко С.С. подав до суду відповідь на відзив разом з додатковими доказами на підтвердження позовних вимог, та з доказами направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи. (а.с.126-143 т.1) 15 травня 2024 року (Вх.№27514) до суду представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гулько Ж.В. подані заперечення на відповідь позивача (а.с.167-189 т.1) 18 червня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбувалось 30 липня 2024 року, позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, позовні вимоги просила задовольнити. Додатково повідомила суду, що померлий [INFO] [PERSON] був її батьком. Відповідач [PERSON] є її рідним сином, відносно якого вона позбавлена батьківських прав. Її померлий батько був опікуном її дітей. Близько 25 років тому вона виїхала на постійне місце проживання в село за адресою: [ADDRESS] , а тому разом з батьками не проживала, інколи спілкувалась з матір`ю по стаціонарному телефону. Мобільного телефону у неї ніколи не було, паспорт загубила, коли саме не пам`ятає. Коли саме померли батьки вона не пам`ятає. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, села Київської області перебували в окупації, тому, ховаючись від воєнних дій, вона переїхала проживати у с. Старе, Броварського району, Київської області, де проживає в будинку по [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Бабенко С.С. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Горбаньов О.О. у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Відповідач заперечує надавати згоду позивачу на прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Десятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Допитаний у судовому засіданні, яке відбувалось 30 липня 2024 року, в якості свідка відповідач [PERSON] підтвердив суду, що він є рідним сином позивачки [PERSON] та рідним онуком померлого [INFO] [PERSON] . Останніх п`ять років ніяких стосунків з матір`ю не підтримував, не спілкувався, мобільного зв`язку з нею не було. Відповідач [PERSON] є рідною донькою відповідача [PERSON] , який у свою чергу є рідним братом його померлого дідуся. З дідусем він постійно підтримував стосунки, часто приходив до нього та допомагав в усьому. Дідусь помер у селі с. ІІІубині Стави, Звенигородського району, Черкаської області, де його там і поховали. Похованням дідуся займався він. На похованні також був присутній його дядько, тобто рідний син померлої сестри дідуся, він живе у м.Черкаси. Свідок скористався своїм правом та подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після померлого дідуся, оскільки на той час не зміг знайти матері та вирішив оформляти спадщину на себе. Про смерть дідуся він також повідомив відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу теж звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Свою матір він зміг відшукати лише 05 вересня 2023 року і тоді ж зміг повідомити про смерть її батька. Хотів, щоб мати склала на нього довіреність, на підставі якої він би міг подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак у матері навіть не було паспорту. Тож йому довелось відновлювати паспорт, але поки відновив та мати подала заяву про прийняття спадщини виявилось, що матір пропустила шестимісячний строк. 10 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання перекладача у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідачів та їх представників врахувавши покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] у селі ІІІубині Стави Звенигородського району Черкаської області помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , уродженець села ІІІубині Стави Звенигородського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого від 22.02.2023 року виконавчим комітетом Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис №13 (а.с.6 т.1). [PERSON] на праві власності належала квартира, загальною площею 44,88 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.11-12) Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (стаття 1216 Цивільного кодексу України). У цивільному праві під поняттям «спадщина» розуміються матеріальні і нематеріальні цінності, права та обов`язки померлої фізичної особи, що переходить до спадкоємців. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ч.1 ст.1221 ЦК України). Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. (ч.2 ст.1221 ЦК України). Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місцем відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право". Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавець [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявним в матеріалах спадкової справи Витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва від 24.03.2023 №90900745 (а.с.59 (зв.) т.1). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч.1 ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. (ст.1262 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. (ч.1 ст.1266 ЦК України). Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. (ч.3 ст.1266 ЦК України). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. (ч.1 ст.1258 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та Повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.6, 61-62 т.1). У свою чергу, відповідач [PERSON] , [INFO] , є рідним сином позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Дарницького райвиконкому м. Києва. (а.с.60 т.1) Окрім того, як вбачається з п.1 Витягу з Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації «Про призначення опіки, піклування та припинення опіки над неповнолітніми дітьми» від 16.09.2002 р. за №1042, [PERSON] був призначений опікуном над неповнолітніми онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати-одиначка [PERSON] позбавлена батьківських прав рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 10.06.2002 року. (а.с.8 (зв.) т.1) Отже, померлий [INFO] [PERSON] , [INFO] , є рідним дідусем відповідача [PERSON] , [INFO] . У свою чергу, відповідач [PERSON] , [INFO] , вказує, що він є рідним братом померлого [PERSON] , [INFO] , однак на підтвердження кровного споріднення з померлим надав лише своє свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , де його батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.71 т.1) Через відсутність в матеріалах справи свідоцтва про народження померлого, в якому мають бути відображені відомості про його батьків, встановити біологічний зв`язок між відповідачем [PERSON] та померлим [PERSON] не вбачається можливим. У той же час кровне споріднення між даними особами не заперечується сторонами. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. (ч.ч.1, 3 ст.1268 Цивільного кодексу України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). (ч.2 ст.1220 ЦК України) Судом встановлено, що 21 березня 2023 року о 15 год. 00 хв. (вх.№515) до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] звернувся його онук - відповідач по справі [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.51 т.1) Того ж дня, 21 березня 2023 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською О.О. було заведено спадкову справу №215/2023 яку зареєстровано у Спадковому реєстрі за №70420398, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру №71871767 від 21.03.2023 (а.с.59 т.1) 22 серпня 2023 року о 12 год. 00 хв. (вх.№1780) до Десятої київської державної нотаріальної контори від імені відповідача [PERSON] на підставі довіреності із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] , звернулась [PERSON] (а.с.51 (зв.) т.1) 22 серпня 2023 року о 12 год. 00 хв. (вх.№1779) до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] звернулась відповідач [PERSON] , вказавши себе рідною племінницею померлого. (а.с.51 т.1) Позивач [PERSON] з 17.10.2018 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру Згурівської територіальної громади №2023/008073505 від 06.10.2023 року. Згідно довідки від 05.03.2024 року №40, виданої Новоолександрівським старостинським округом, позивач з 01.01.2022 та наданий час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10 (зв.) т.1) Отже, позивач по справі, будучи рідною донькою спадкодавця та маючи право на спадкування за законом у першу чергу, на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, а тому протягом шести місяців з часу відкриття спадщини теж мала подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 07 жовтня 2023 року о 12 год. 10 хв. (вх.№2151) позивач [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на підставі ст.1222 Цивільного кодексу України після смерті [INFO] [PERSON] . (а.с.57 (зв.) т.1) 07 жовтня 2023 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською О.О. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , після смерті її батька, який помер [INFO] [PERSON] , оскільки нею пропущено визначений Цивільним кодексом України шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (ст.ст.1272 Цивільного кодексу України). Було роз`яснено право на оскарження постанови у судовому порядку. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постанові від 30 червня 2021 року №133/600/19. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] зазначала про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин оскільки як до, так і після смерті спадкодавця, вона фактично проживає по [ADDRESS] , куди, ховаючись від воєнних дій, переїхала на початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Про місце фактичного проживання жодного з відповідачів не попереджала, оскільки не спілкувалася з ними, проживала окремо, мала окремий побут та не користувалася (і на даний час не користується) мобільним телефоном. Зазначені обставини значно ускладнили її родичам передати для неї сповіщення про смерть батька. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 викладено правову позицію, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 756/2764/15-ц (провадження № 61-29705св18) вказано, що «відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначала про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин оскільки після смерті [PERSON] відповідач таємно заволодів належними спадкодавцю документами. Вона є людиною похилого віку, юридично необізнаною, а її місцепроживання відділене від місцезнаходження спадкового майна. Також позивач зазначала, що 13 та 20 січня 2015 року вона зверталась до нотаріальної контори з приводу подання заяви про прийняття спадщини, проте спадкова справа оформлена не була, а провадження не відкрито. Частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Наведені [PERSON] причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України № 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та № 6-1215цс16від 14 вересня 2016 року. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком місцевого суду, всупереч положенням частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року, не врахував висновки і мотиви скасування судом касаційної інстанції попередньої ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, не звернув уваги на те, що похилий вік позивачки та відсутність у неї необхідних юридичних знань не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Оскільки позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б надавали підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад встановлений законом шестимісячний строк, висновки судів не відповідають положенням статті 1272 ЦК України, тому з ними погодитись неможливо». З огляду на викладене, за наявності сталої судової практики Верховного Суду з приводу вирішення судами питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, судом в межах розгляду даної справи не встановлено наявності у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б можна було визнати поважними причинами неподання нею заяви про прийняття спадщини у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Спадкоємець має право подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування. Позивач не була позбавлена можливості подати засобами поштового зв`язку до державної нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] її батька [PERSON] протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Отже, наведені обставини (проживання за невідомою для відповідачів та спадкодавця адресою, відсутність будь-якого контакту та спілкування з ними) не є в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення [PERSON] до нотаріуса як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання із заявою про прийняття спадщини. Отже, у позивача не було об`єктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, за змістом ч.1-3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями). Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності,

Outcome: dismissed