Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій вказала, що 30 липня 2024 року їй виповнилося 60 років, у зв2язку з чим вона попередньо звернулася до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з метою з`ясування обставин призначення їй пенсії за віком. Під час ознайомлення спеціаліста з її документами було виявлено, що запис у її трудовій книжці та дипломі вчинено некоректно, написання «по-батькові» відрізняється від написання в інших документах. Так, правильне написання її «по-батькові» є [PERSON] , а у вказаних документах зазначено [PERSON] . Враховуючи, що підприємство, яке здійснило неправильний запис у трудовій книжці, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не значиться, тому здійснити виправлення описки неможливо. Враховуючи вищевикладене, просить встановити факт належності їй правовстановлюючих документів трудової книжки серії [NUMBER] та диплому про професійно технічну освіту серії [NUMBER] від 20. 07. 1983 року, виданих на ім`я [PERSON] . Встановлення вказаного факту необхідно їй для оформлення пенсії за віком. В судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву і пояснила, що її дівоче прізвище [PERSON] , її батька звали [PERSON] , тому правильне написання її «по батьків» є [PERSON] , а у дипломі про професійно технічну освіту та у трудовій книжці помилково написали її по- батькові як [PERSON] , тому вона у теперішній час не може оформити пенсію. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до суду не з`явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти заяви не надав, тому суд розглядає справу за його відсутності. Вислухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Також, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що дівоче прізвище ім`я та по батькові заявниці є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого Багринівською с/Радою Калинівського району Вінницької області 18. 08. 1964 року. Після укладення шлюбу прізвище заявниці змінене на [PERSON] . Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] та диплому про професійно технічну освіту серії [NUMBER] від 20. 07. 1983 року заявницю вказано як [PERSON] . Внаслідок того, що написання заявниці по батькові відрізняється від написання у свідоцтві про її народження, свідоцтвах про розірвання та укладення шлюбу, вона позбавлена можливості оформити свої права у зв`язку з досягненням пенсійного віку з включенням у страховий стаж період навчання з 01. 09. 1980 року по 20. 07. 1983 року та періоди роботи відповідно до трудової книжки. Зазначена обставина підтверджена повідомленням ГУ ПФУ в Київській області і рішенням про відмову у призначенні пенсії від 16. 07. 2024 року. За правилами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене той факт, що заява [PERSON] підтверджена належними та допустимими доказами, вона підлягає до задоволення.

Outcome: approved