Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

21 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 25.04.2014 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 03.02.2023 шлюб між сторонами був розірваний. На підставі судового наказу виданого Павлоградським міськрайонним судом від 12.12.2022 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2022 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач зазначає, що повністю піклується інтересами і потребами дітей, займається їх вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Оскільки діти проживають з мамою, то позивач вважає за необхідне визначити їх місце проживання разом з матір`ю. Це необхідно позивачу для вільного виїзду з дитиною за кордон відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України. Просить суд позов задовольнити. 09.07.2024 ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження по справі ЄУ № 185/5438/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дітей. 28.08.2024 ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, зобов`язано третю особу надати суду висновок по суті позовних вимог відповідно до ст. 19 СК України, та продовжено строк проведення підготовчого провадження в цивільній справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Представник третьої особи надав відповідний висновок. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав позов і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд за згодою сторін ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 25.04.2014 сторони перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, які за рішенням шлюбу були розірвані 03.02.2023, що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа № 185/10353/23, рішення набрало законної сили 07.03.2023. Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] . На підставі судового наказу виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області № 185/10350/22 від 12.12.2022 року стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2022 року та до повноліття дітей. Відповідно до акту ОСББ [ADDRESS] від 14.05.2024, свідки підтверджують, що дійсно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровані, але фактично проживають з 01.05.2024 [PERSON] , 1991 року народження, разом з донькою [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії психолого-педагогічної характеристики [PERSON] в дитячому колективі відчуває себе комфортно, програму засвоює на достатньому рівні. Питаннями виховання і розвитку дитини у сім`ї займаються обидва батьки, що підтверджує директор, класний керівник та соціальний педагог Павлоградського міського ліцею. [PERSON] навчається за модифікованою освітньою програмою на індивідуальній формі навчання, добра, вихована дівчина. У родині відносини доброзичливі, батьки приділяють належну увагу вихованню дитини, соціально-побутові умови задовільні, відповідно до характеристики Павлоградського міського ліцею. [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю до 18 років, відповідно до копії посвідчення, серії [NUMBER] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 22.10.2024 вих. № 3369/0/2-24, враховуючи те, що мати працює, має стабільний заробіток, задовільні умови проживання, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім цього, згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому стаття 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору щодо місця проживання сина сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому суд виходить лише з інтересів дитини. Перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі. Відповідно до статей 3 та 9 Конвенції про права дитини, при забезпеченні прав дитини, першочергово повинні бути враховані якнайкращі інтереси дитини. 01.07.2017 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», в якому було зроблено висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дітей, суд враховує першочергово інтереси дітей, позицію представників органу опіки та піклування викладену у висновку, які зазначили про доцільність проживання дітей разом з матір`ю, з урахуванням обставин справи, зокрема, враховуючи перш за все якнайкращі інтереси дітей, також судом враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, фактичне проживання дітей з матір`ю, визнання позову відповідачем, суд вважає що найкращим дотриманням інтересів дітей, для повного і гармонійного розвитку їх особистості, морального, духовного і психологічного комфорту, необхідним визначити місце проживання дітей з матір`ю. Окрім того, суд вважає, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, не впливатиме на взаємовідносини дітей з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Слід зауважити, що у разі зміни умов виховання дитини в залежності від різних обставин (стан здоров`я батька (матері) і дітей, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т.д.), суд має право змінити визначене місце проживання дитини та не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволенню позову на відповідача.

Outcome: approved