Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Старіков Є.О. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 27.10.2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №642. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.10.2001 року між ними був зареєстрований шлюб, в якому неповнолітніх дітей не мають. Також зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутність взаєморозуміння, втратили почуття поваги та кохання один до одного, між ними постійно виникають сварки з будь-яких приводів. Вони неодноразово намагалися знайти порозуміння та зберегти сім`ю. однак це не дало результату, їх сім`я існує лише формально, шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведуть. Позивач вказує, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Розірвати шлюб в позасудовому порядку немождиво, оскільки проживають окремо, та відповідач не бажає з нею спілкуватися. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Позивач в судове засідання 06.11.2024 року не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, при цьому, 14.10.2024 та 04.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Старікова Є.О., який діє на підставі ордера серія АІ №1696549 від 05.09.2024 поступили заяви, в якипх просить розглянути справу без участі позивача та її представника, ухвалити рішення про задоволення позову, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання 06.11.2024 року повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в тому числі направленням смс-повідомлення на його номер телефону вказаний у поданому клопотанні його представника про ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення та відзиву від нього не надходило. За наведених обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 27 жовтня 2001 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №642. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (виданим повторно) 11.06.2014 року Серія [NUMBER] . Крім того, до позову додано копію паспорта громадянина України [PERSON] , [NUMBER], та [PERSON] [NUMBER], копії їх картки платника податків. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені у позові обставини, що сторони неповнолітніх дітей не мають, їх спільне сімейне життя не склалось, мають різні погляди на життя, також між ними відсутнє взаєморо, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного, проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя між ними та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110-112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 76-81, 137, 141, 142, 247, 263-265, 280-283, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved