Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом. Позивачі просять суд визнати за ними право власності, по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,07 га, кадастровий номер 2121286200:09:001:0102, та розташований на ній житловий будинок загальною площею 183,4 кв.м, житловою 59,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що нерухоме майно-предмет позову належало покійному чоловіку відповідачки на праві власності. 11.01.2022 позивачі уклали із подружжям Веспремі письмовий попередній договір про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. 11.01.2022 сторони договору склали акт прийому-передачі майна. Згідно умов договору відповідач зобов`язався в майбутньому передати на оплатній основі майно, а позивачі зобов`язалися в майбутньому прийняти це майно до 31.12.2023 по ціні, еквівалентній, 10 тисяч доларів США. На виконання цього договору подружжя Веспремі отримали від позивачів у формі авансу повну суму вартості майна в розмірі 10 тисяч доларів США, про що продавці склали власноручну розписку від 11.01.2022. Відповідач в силу об`єктивних причин (відсутність всіх документів для нотаріального посвідчення договору, смерті [PERSON] та проживання [PERSON] за межами України) не зміг виконати умову договору про укладення нотаріально посвідченого договору. Тому позивачі звернулися до суду за захистом права. Відзив не подано. Позивачі подали до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримали та просять задовольнити. Відповідачка подала до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Заявила, що позов визнала та не заперечує проти його задоволення. Вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши подані письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд пересвідчився, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов є обґрунтованим, а тому в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України позовні вимоги слід задовольнити, з наступних міркувань. Суд встановив, що земельна ділянка з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,07 га, кадастровий номер 2121286200:09:001:0102, та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належали на праві власності [PERSON] , чоловіку відповідачки [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ІІ-ЗК 032145, виданим 25.11.2001 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №130. Подружжя Веспремі перебувало в шлюбі з 20.08.1983 року. Що підтверджується їх свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Позивачі перебувають у шлюбі з 23.09.2021 року, згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] . «11» січня 2022 року Позивачі уклали з подружжям Веспремі письмовий Попередній договір (надалі Договір), предметом якого є - земельна ділянка площею 0,07 га, з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . «11» січня 2022 року сторонами Договору складений Акт прийому -передачі Майна, що згідно п. 7., п. 10 Договору свідчить про отримання Позивачами у володіння вказане Майно. Згідно умов Договору [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися в майбутньому передати на оплатній основі Майно, а Позивачі зобов`язалися в майбутньому прийняти це Майно, до 31.12.2023 року по ціні еквівалентній 10.000,00 (десять тисяч) доларів США. На виконання цього Договору подружжя Веспремі отримали від Позивачів у формі авансу повну суму вартості Майна в розмірі 10.000,00 (десять тисяч) доларів США, про що Продавці, склали власноручну розписку від 11.01.2022 року. [INFO] [PERSON] помер. Його єдиним спадкоємцем за заповітом стала його дружина [PERSON] , яка прийняла та оформила спадщину за заповітом, отримавши Свідоцтва про право на спадщину за заповітом 07.08.2024 року. Зі слів позивачів, Відповідач в силу об`єктивних причин: відсутності всіх необхідних документів для нотаріального посвідчення договору 11.01.2022 року (кадастрового номеру земельної ділянки та правовстановлюючого документу на будинок), смерті [PERSON] та проживання [PERSON] за межами України, не виконали умови цього Договору: не укладено основний, нотаріально посвідчений договір. Згідно п. 11 Договору, позивачі отримали право у зв`язку із настанням такої події подати позов до суду про визнання за Позивачами права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98). В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. В ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17). Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Таким чином, вказаний вище попередній договір укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання Позивачем у власність об`єкта нерухомості (пункти 1.1, 1.2 договору), а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети. Судові витрати, понесені позивачами, слід покласти на позивачів у зв`язку із вирішенням справи на їх користь. Позивачі за подання позову сплатили судовий збір у розмірі 4123,00 грн.

Outcome: approved