Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" ( надалі Товариство ) звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5519263 від 10.02.2022 року в сумі 49912,10 грн., з яких сума кредиту 11000 грн., сума процентів за користування кредитом 38 912,10 грн., а також понесені судові витрати по справі. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство, посилається на те, що 10.02.2022 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, шляхом використання надісланого йому одноразового електронного ідентифікатора , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 5519263 на умовах Правил надання коштів у позику, затверджених наказом № 19- ОД від 05 січня 2022 року, строком на 357 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом на кожен 21-й день у розмірі, визначеному Правилами (1,99%) та кінцевим терміном повернення кредиту 02.02.2023 року. Позивач стверджує, що Товариство виконало свої обов`язки по наданню кредитних коштів [PERSON] . Також позивач зазначає, що відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора нарахованих відсотків за користування кредитом за стандартною ставкою: 13.05.2022 в сумі 760 гривень; 07.06.2022 - 260 грн.; 15.06.2022 - 100 грн.; 11.07.2022 - 200 грн.; 24.04.2023 - 2260 грн. Проте, у подальшому заборгованості по кредитному договору не сплачував і своїх зобов`язань перед Товариством з повернення кредиту не виконав. У зв`язку з цим, Товариством нараховано проценти за користування кредитом за 60 календарних днів у межах строку договору за базовою процентною ставкою 1,99% на день, що становить 13 134 грн. Після відступлення права вимоги новому Кредитору, яке відбулося 27.11.2023 року, відсотки за користування кредитними коштами були нараховані позивачем за весь час користування кредитом після 30.12.2022 року, які Товариство просить стягнути з відповідача разом з тілом кредиту у судовому порядку. 27 листопада 2023 року ТОВ " АВЕНТУС УКРАЇНА" у відповідності до укладеного з ТОВ "ФК"ФІНТРАСТ УКРАЇНА" договору факторингу, відступило право грошової вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором новому кредитору. Розмір грошової вимоги на дату звернення до суду складає: 49912,10 грн., з яких сума кредиту 11000 грн., сума процентів за користування кредитом 38 912,10 грн.. В судове засідання представник позивача не з`явився, водночас звертаючись до суду із вказаним позовом, просив здійснювати судовий розгляд у його відсутності. ( а.с.8) Також подав клопотання про витребування від АТ "ПриватБанк" інформації про зарахування коштів 10.02.2022 року на платіжну картку [PERSON] , емітентом якої є АТ "ПриватБанк", кредитних коштів у сумі 11 000 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет : http://ml.rv.court.gov.ua/sud1712/, повторно, не з`явився. ( а.с. 98 ) Будь -яких заяв, відзиву на позов, чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час, місце і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.02.2022 року [PERSON] уклав в електронній формі договір № 5519263 про надання споживчого кредиту з ТзОВ " Авентус Україна". Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 11 000 гривень на строк 357 днів зі сплатою процентів на кожен 21-й день за його користування у розмірі стандартної процентної ставки 1,99% на день на суму залишку заборгованості. Отримання кредитних коштів позичальником на банківський рахунок [NUMBER] підтверджується документально ( а.с.19,20,87). При цьому суд враховує, що оскільки відповідач відзиву проти позову не подав, то отримання ним кредитних коштів у сумі 11 000 гривень не оспорюється. З цих же підстав необхідності у витребуванні інформації від АТ "ПриватБанк" інформації про зарахування коштів 10.02.2022 року на платіжну картку [PERSON] , суд не вбачає, про що постановив відповідне процесуальне рішення ( ухвалу). Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, всупереч вищезазначеним положенням закону та умовам кредитного договору, свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки, на умовах та в розмірах, передбачених Договором, [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 31.10.2022 за ним утворилась заборгованість у сумі, яка складається з наступного: - 11 000 грн - заборгованість за кредитом; - 39 038,10 грн - заборгованість по відсоткам. Нараховану заборгованість [PERSON] частково сплачено : 13.05.2022 в сумі 760 гривень; 07.06.2022 - 260 грн.; 15.06.2022 - 100 грн.; 11.07.2022 - 200 грн.; 24.04.2023 - 2260 грн. Часткову сплату відповідачем заборгованості по кредиту, суд враховує, як обставину за якої [PERSON] визначється факт отримання кредиту. Таким чином, загальний залишок несплаченої заборгованості по кредиту на момент відступлення права вимоги новому кредитору становив 36 778,10, що підтверджується наявним у справі розрахунком ( а.с.27-43) 27 листопада 2023 року ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та ТзОВ " Авентус Україна" уклали договір факторингу. Позивач стверджує, що на підставі вказаного договору ТзОВ " Фінансова компанія "Фінтраст Україна" набуло статусу кредитора за грошовими вимогами до [PERSON] за кредитним договором №5519263 , укладеним з [PERSON] 10.02.2022. Так, зі змісту договору факториногу ( п.1.1) вбачається, що предметом цього договору є відступлення Фактору за грошову плату права вимог, зазначених у відповідних Реєстрах згідно додатку №1, який є невід`ємною частиною договору. Згідно п.9.20. Договору до нього додаються додатки, що складають його невід`ємну частину. Такими додатками, як видно, є: реєстри боржників; акти прийому-передачі реєстрів боржників; форма Повідомлення про відступлення права грошової вимоги; форма акту прийому-передачі документації; форма надання інформації з Реєстру боржників в електронному вигляді ( а.с.45-49) За загальними правилами, з якими закон пов`язує чинність правочину, передбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Під змістом правочину розуміються істотні його умови, з приводу яких укладається правочин. Так, згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Дослідженням наданих суду письмових доказів встановлено, що предметом договору Факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023 року є право вимоги по укладених ТОВ "Авентус Україна" з фізособами кредитних договорах. При цьому конкретне право вимоги до конкретного боржника згідно п.1.1., п.9.20. Договору передається по Реєстру прав вимоги, який є додатком і невід`ємною частиною договору Факторингу. Проте, дослідивши письмові докази, які є додатками до договорів Факторингу, а саме: Реєстри прав вимог, зокрема щодо відступлення права вимоги по заборгованості відповідача [PERSON] ; акти прийому -передачі Реєстрів боржників; Повідомлення про відступлення права грошової вимоги, суд встановив, що такими додатками є формуляри (форми) Реєстрів та актів з повідомленнями, в яких відсутні відомості про: Прізвище Ім`я та по Батькові боржника [PERSON] за конкретним кредитним договром та розмір заборгованості по ньому, які є предметом відступлення права вимоги. ( а.с.50-54) При цьому суд відмічає, що у наданому до позову реєстрі прав вимоги та актах прийому-передачі, взагалі відсутні ПІБ боржників, відомості про конкретні кредитні договори, а також розмір заборгованості по них. Отже, доказів у розумінні ст. ст.76-80 ЦПК України про те, що саме заборгованість [PERSON] була відступлена первісним кредитором ТзОВ "Авентус Україна"" до ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", позивачем суду не надано. Відтак вбачається, що надані до Договору Факторингу додатки є неналежними і недопустимими доказами, у зв`язку з чим судом відхиляються. Таким чином, аналіз письмових доказів по справі дає підстави для висновку, що Реєстрів відступлення права вимоги по кредитній заборгованості [PERSON] від первісного кредитора до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна", які б були належними, допустими і достовірними доказами у справі, до суду не подано. Відповідно до ст.81 ЦПК України, правило якої передбачає обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених вище обставин, суд прийшов до всиновку, що позивачем всупереч ст.81 ЦПК України перед судом не доведено, що саме кредитна зобргованість позичальника [PERSON] по кредитному договору від 10.02.2022 року була предметом відступлення права вимоги між сторонами у договорі Факторингу. За таких обставин обов`язок [PERSON] з повернення заборгованості по кредитному договору від 10.02.2022 перед ТОВ "Фінансова Компанія "Фінтраст Україна" свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшов, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні. Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати, відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача не підялгають. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed