Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 27.12.2019 він зареєстрував шлюб з відповідачем. Спільне життя не склалось та на день подачі позову в суді знаходиться цивільна справ про розірвання шлюбу між сторонами. За час перебування у шлюбі ними було придбано цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В добровільному порядку поділити нажите за час шлюбу майно сторони не можуть, а тому виникла необхідність розділити спільне майно подружжя. Відтак позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 06.09.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом не скористалась. Подала до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи таке. Суд встановив, що 27.12.2019 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Як стверджує позивач, відносини між сторонами не склались та на момент подачі позову до суду ним також подано позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем. Також, позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за відповідачем. Дана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.06.2023 посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Кравець С.В. (а.с.11), а також витягом з Державного реєстру речових прав №336036720 від 17.06.2023 (а.с.12). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначив, що поділити нажите майно з відповідачем у добровільному порядку вони не можуть. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться і у статті 372 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд встановив, що житловий будинок [ADDRESS] придбаний та зареєстрований за відповідачем під час шлюбу з позивачем, а тому в силу ст. 60 СК України він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи положення вказаних вище норм, а також те, що відповідач визнала позов, суд приходить до переконання про наявність підстав для прийняття визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову та визнання за позивачем право власності на частину цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи положення вказаних вище норм, а також те, що суд визначив частки співвласників у нерухомому майні, відповідно право спільної сумісної власності подружжя на таке нерухоме майно слід вважати припиненим. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1. ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене вище, положення ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 256, 261, 267, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved