Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] 3 % річних в розмірі 6345,21 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17247,26 грн.. В обгрунтування позову позивач вказує, що між «АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-14932-101112 за яким відповідач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 50000 грн на строк з 10.11.2013 року по 08.11.2015 року зі сплатою 42% річних за користування кредитним коштами. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 487/6267/17 від 10 травня 2018 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 57185,19 грн. Позивач вказує, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.03.2021 року замінено сторону стягувача АТ «Дельта банк» на ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у виконавчому провадження з примусового виконання рішення суду по справі № 487/6267/17. Таким чином, позвач вказує, що у зв`язку з тим, що рішення суду не є виконаним позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2018 року по справі № 487/6267/17 згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 002-14932-101113 від 10.11.2013 року в розмірі 57185,19 грн. Судом досліджено ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2021 року згідно якої замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Профіт Капітал» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення у цивільній справі № 487/6267/17. Судом досліджено витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 04.12.2023 року з якого вбачається, що 05.05.2023 року було відкрито виконавче провадження № 71745307 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал». Відповідно до наданого розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором утворилась заборгованість, у розмірі 23592,46 грн., яка складається з: 3% річних 6345,21 грн. ; інфляційні втрати 17247,26 грн. нараховані за період з червня 2018 року по лютий 2022 року. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення боргу у 2018 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. За такого з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 6345,21 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 17247,26 грн. За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн також підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2500 гривень витрат на професійну правничу допомогу. При ухваленні рішення суд звертає увагу, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву, доводів позивача не спростував, у зв`язку з чим суд з урахуванням дизпозитивності розглядає справу за наявними в ній доказами.

Outcome: approved