Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі\~ ТОВ\~«Коллект Центр») звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] та просив стягнути з останньої заборгованість у сумі 32\~507,60 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 9\~000 гривень. Позовні вимоги мотивував тим, що 08.11.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500823669, відповідно до умов якого, банк зобов`язався відкрити позичальнику картковий рахунок з кредит у сумі 24\~404,76 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 11.11.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23,00 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами кредитного договору. 17 травня 2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором від 08.11.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 18 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором від 08.11.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Згідно з договором відступлення права вимоги № №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у тому числі за договором № 500823669 від 08.11.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Внаслідок невиконання відповідачкою умов кредитного договору, її заборгованість станом на 10.05.2024 року становить 32\~507,60 грн, яка складається з: 22\~058,98 грн -заборгованість за тілом кредиту, 9\~295,02 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення вимоги, 0,00 грн. - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), 190,37 грн - нараховані 3% річних, 963,23 грн - інфляційні втрати. Провадження у даній справі відкрито 12.06.2024, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. 30.07.2024 [PERSON] подала до суду заяву про надання пояснень по справі, просила у задоволенні позову відмовити. Вважає, що доказами підтвердження заборгованості можуть бути рішення суду або документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно вимог чинного законодавства, а розрахунок заборгованості є тільки набором арифметичних дій, а жодних належних та допустимих доказів, що вказували б на існування у відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять. У справі немає копії вимоги до відповідачки про погашення заборгованості, копії документу на підтвердження повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги, документу про ненадходження від відповідача грошових коштів відповідно до ст.1082 ЦК України для виключення подвійного стягнення, виписки по рахунку позичальника за період, який включає період кредитування. Сам лише бездоказовий факт констатації заборгованості не може слугувати підставою для задоволення позову. Крім цього, [PERSON] не є стороною договору факторингу та договору про відступлення прав вимоги, не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги. Щодо стягнення процентів за користування кредитом, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договору факторингу та відступлення права вимоги, витяги з реєстру прав вимоги до договорів факторингу та відступлення права вимоги, не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості, оскільки з наданих відомостей не вбачається процедура нарахування процентів за користування кредитними коштами до укладення договорів відступлення прав вимоги, зокрема, за який період здійснено нарахування, за якими ставками, а ненадання розрахунку не дає можливості перевірити обгрунтованість заявленої суми. Також просить суд у разі задоволення чи часткового задоволення позовних вимог зменшити розмір витрат на правничу допомогу. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення судом. У судові засідання відповідачка не з`являлася, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою про одержання. Також про судовий розгляд 28.10.2024 відповідачка була повідомлена через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідачка про причини неявки у судові засідання суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, отже вважається такою, що не з`явилася у судове засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд враховує надану відповідачкою заяву про надання пояснень у справі. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачкою щодо укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що 08.11.2019 року між АТ «Альфа- Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500823669, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику «кредит готівкою» у сумі 24\~404,76 грн на 24 місяці з фіксованою процентною ставкою 23, 00%. В оферті на укладення угоди про надання кредиту №500823669 від 08.11.2019 зазначено дату повернення кредиту 11.11.2021. 01.11.2019, 08.11.2019 укладено договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Зазначені документи підписано [PERSON] Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Альфа-Банк» виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти в сумі 24\~404, 76 гривень. Наведене підтверджується копією меморіального ордера №3139678 від 11.11.2019 року. 17 травня 2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором (угодою) № 500823669 від 08.11.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на загальну суму заборгованості 29\~661,21 гривень. 18 травня 2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 500823669 від 08.11.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на загальну суму заборгованості 29\~661,21 гривень. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за кредитним договором № 500823669 від 08.11.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на загальну суму заборгованості 33\~275,14 гривень. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.05.2024 року відповідачці нараховано заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 07,60 грн, яка складається з 22\~058, 98 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 9\~295,02 грн - заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 0,00 грн. - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), 190,37 грн - нараховані 3% річних, 963,23 грн - інфляційні втрати. Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Договори факторингу (відступлення права вимоги) у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204\~ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Не заслуговують на увагу доводи відповідачки щодо не направлення їй повідомлення про відступлення права вимоги, оскільки вказана обставина не звільняє відповідачку від виконання зобов`язання за кредитним договором на рахунок первісного кредитора, який вказаний в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог\~ст.\~516\~ЦК України (правова позиція Верховного Суду України в від 23 вересня 2015 року у справі №6-979 цс15). Відповідачка не надала суду докази належного виконання грошового зобов`язання перед первісним кредитором, що могло б бути підставою для звільнення її від виконання зобов`язання новому кредитору за уступленою вимогою, а тому її доводи, зазначені у письмових поясненнях, є надуманими. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Враховуючи наведене, доводи відповідачки в цій частині не заслуговують на увагу. [PERSON] у письмових поясненнях не заперечує факт укладення кредитного договору, факт отримання кредиту та користування кредитними коштами, однак стверджує про відсутність заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості АТ «Сенс Банк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 500823669\~від 08.11.2019\~рокуна 17.05.2021 становила 29\~661,21 гривень, з них : 22\~058,98 грн заборгованість за кредитом, 6\~834, 69 грн заборгованість по відсотках, 767,54 грн штраф. Згідно оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500823669 від 08.11.2019 строк дії кредиту 24 місяці (дата повернення кредиту - 11.11.2021) та згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» (на момент відступлення права вимоги) має заборгованість по основній сумі кредиту у розмірі 22\~058, 98 грн, 6834, 69 грн - заборгованість за % на дату відступлення права вимоги, 2460,33 грн - нараховані % за період з 18.05.2021 по 10.11.2021 (закінчення строку кредитного договору), 190,37 грн - 3% за період з 11.11.2021 по 23.02.2022; 963, 23 грн - індекс інфляції за період з 11.2021 по 02.2022. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність у відповідачки [PERSON] кредитної заборгованості за договором від 08.11.2019 року у вигляді тіла кредиту, відсотків за його користування, що була наявна на момент закінчення дії кредитного договору 10.11.2021, 3% річних та інфляційних, право вимоги на які згідно договорів факторингу від 17.05.2021 року, 18.05.2021 року та від 10.01.2023 року перейшло до позивача ТОВ «Коллект Центр». Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настють правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 3028 гривень. Крім того, представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9\~000 гривень. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Згідно зі ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 02 січня 2023 року позивачем укладено договір з АО «Лігал Ассістанс» №02-01/2023 про надання правової допомоги. Згідно з розділом 4 договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №51від 26.04.2024 по супроводу стягнення заборгованості з [PERSON] ТОВ «Коллект Центр» просило надати усну консультацію протягом 2 годин вартістю 1500 грн за годину та скласти позовну заяву протягом 2 годин вартістю 3000 грн за годину. Згідно з витягом з акту №1 від 03 квітня 2024 року товариству відповідно до заявок на надання юридичної допомоги за наступним списком: відповідач [PERSON] за заявкою №51 надано послуги: з надання усної консультації протягом 2 годин на 3000 грн, складання позовної заяви для стягнення боргу для подачі до суду протягом 2 годин вартістю 3000 грн за годину, разом на 9000 грн. Згідно з платіжною інструкцією №0433350000 від 10.05.2024 позивачем сплачено 45 000 грн АО «Лігал Ассістанс». При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року в справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з огляду на якість поданих представником позивача процесуальних документів, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial