Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 13.08.2020 року відповідач позичив у нього 11\~000,00 (одинадцять тисяч) доларів США. В підтвердження отриманих грошей, відповідач написав розписку, згідно якої до 31 грудня 2020 року він зобов`язався повернути гроші у сумі 11\~000,00 (одинадцять тисяч) доларів США, що згідно курсу Нацбанку України станом на 22.06.2021 року складає 27,1935 грн. за 1 долар США, та відповідає сумі у розмірі 299129,00 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять дев`ять) гривень. Однак у домовлений термін відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до нього з пропозицією добровільного повернення ним боргу, він декілька разів просив відстрочку, але борг так позивачу і не повертав, мотивуючи відсутністю відповідної суми грошей. До теперішнього часу позивач не отримав своїх грошей. На даний час позивачу вкрай необхідні грошові кошти, так як на його утриманні перебуває дружина, яка потребує оперативного медичного лікування, однак у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від сплати боргу, позивач не має змоги користуватись своїми коштами. Враховуючи викладене позивач просив суд: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , суму боргу за договором позики від 13.08.2020 року у розмірі еквівалентному 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року клопотання позивача було задоволено та вирішено здійснювати розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за правилами загального позовного провадження, розпочавши розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, про що повідомлені сторони. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу\~№ 502/959/21 до судового розгляду по суті, з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явився та в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.\~ст.\~128-130\~ЦПК України,\~ повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. У своїх поясненнях, зазначених у клопотанні від 20.09.2021 року [PERSON] вказує, що позивач стверджує, що у нього на утриманні є дружина, яка на теперішній час потребує лікування, що не відповідає дійсності. Відповідач довгий час перебував у дружніх стосунках з позивачем і йому відомо, що його дружина [PERSON] , [INFO] , юрист, надає людям правничу допомогу та заробляє цим кошти.\~Він з позивачем мав дружні стосунки та неодноразово допомагали один одному в різних ситуаціях. Відповідач дійсно брав у нього гроші у борг, але завжди добросовісно виконував зобов`язання, навіть за усними домовленостями, що міг би підтвердити свідок, який за його дорученням перераховував гроші, що мав йому віддати, на рахунок Позивача та його дружини. Проте, на теперішній час свідка не має, тому що він виїхав за кордон.\~Під час повернення останньої частини боргу відповідач вів переписку у вайбері з дружиною позивача, в якій вона власноруч писала, що залишок боргу 1600 гривень, які він їй теж через декілька днів повернув.\~З позовними вимогами не згоден в повному обсязі. Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві та заслухавши його пояснення в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до письмової розписки від 13.08.2020 року, підписаної особисто [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Кілійським РС ГУДМС 25.05.2016 року, зареєстрований в [ADDRESS] взяв у борг у [PERSON] гроші в сумі одинадцять тисяч доларів США на особисті потреби. Зобов`язується повернути борг до 31.12.2020 року. В разі несвоєчасної виплати вищезазначеної суми боргу, зобов`язується погасити борг, належним йому на праві власності майном, /а. с. 20/. Однією з\~засад цивільного\~законодавства України,\~відповідно до\~п.\~п.\~3,\~5,\~6\~ст.\~3\~ЦК України\~є:\~свобода договору; судовий\~захист цивільного\~права\~та\~інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Ст. 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1\~ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики від 13.08.2020 року. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до\~ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності із\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 від 16 січня 2019 року, відповідно до\~ст.524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження\~\~\~\~№ 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження\~\~№ 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved