Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

В січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, у якому просив стягнути із відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду в сумі 8000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28.04.2011 № 4514/10, виданим Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області, позивач є адвокатом. В 2020 році до відповідача звернувся [PERSON] зі скаргою про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з огляду на те, що позивач є організатором та замовником позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги (справа № 567/10569/19). [PERSON] стверджував, що позивач начебто створив схему стягнення боргів та порушив адвокатську таємницю, а також принципи неприпустимості конфлікту інтересів, конфіденційності та законності, в зв`язку з чим він вважав, що в діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарних проступків, передбачених пп. 2-5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 29.07.2020 за результатами розгляду зазначеної скарги дисциплінарна комісія КДКА Київської області винесла рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення позивача права на зайняття адвокатською діяльністю. Позивач оскаржив зазначене рішення в судовому порядку, та рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.10.2022, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 29.07.2020 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення позивача права на зайняття адвокатською діяльністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.10.2022 залишено без змін. Позивач вказує, що внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення, яке було скасовано в судовому порядку, йому завдано моральних страждань. Так, з огляду на рішення відповідача від 29.07.2020 в Єдиному реєстрі адвокатів України в профілі позивача була вказана інформація про припинення права на зайняття адвокатською діяльністю, яке фактично поновлено 24.01.2023 на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023. Судові процеси по відновленню порушених прав позивача тривали два роки. Розповсюджена та спотворена інформація у скарзі принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача, та є такою, що порочить високе звання адвоката. Позивач вказує, що заподіяні йому моральні страждання полягали у незаконному розповсюдженні відносно нього негативної інформації. Внаслідок цього позивач зазнав надзвичайних переживань, оскільки, порушились та змінились у негативний бік його усталені зв`язки та звички, погіршились відносини з оточуючими. Позивач вважає, що вина відповідача у завданні позивачу моральної шкоди є доведеною та наявні, передбачені законом підстави, для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка оцінена позивачем в сумі 8000 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В лютому 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що дії КДКА Київської області щодо розгляду скарги законні, та не скасовані рішеннями судів першої та апеляційних інстанцій. Позивачем не доведена протиправність поведінки відповідача, та документально не підтверджено завдання йому моральної шкоди. В березні 2024 року позивач подав відповідь на відзив, у якій вказав, що наполягає на задоволенні позовних вимог, та зазначив, що скасування в судовому порядку рішення відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю, є достатнім доказом, який свідчить про наявність винних дій відповідача, які призвели до незаконного, протиправного позбавлення адвоката права на зайняття адвокатською діяльністю та завдали значних душевних страждань. Відповідачем не спростовані доводи позивача, а відтак наявні підстави для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди. В травні 2024 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 26400 грн. В обґрунтування вимог заяви зазначено, що моральна шкода, завдана позивачу протиправними діями відповідача з урахуванням глибини, інтенсивності та тривалості душевних страждань підтверджується висновком експерта та оцінена в сумі 26400 грн., та саме ця сума має бути стягнута із відповідача в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, а тому позивач вимушений звернутись до суду із даною заявою. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року, заяву позивача про збільшення позовних вимог задоволено, прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог та постановлено розглядати справу за позовом [PERSON] до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові та заяв про збільшення розміру позовних вимог підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві на позов. Треті особи в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи містяться письмові пояснення, відповідно до яких треті особи просять в задоволенні позову відмовити з огляду на їх безпідставність та недоведеність. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Стаття 55 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення ч. 1 ст. 55, ст. ст. 64, 124 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є адвокатом згідно зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.04.2011 року № 4514/10, виданим Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатур Київської області. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру адвокатів України, адресою робочого місця адвоката є: м. Київ, пр. Голосіївський, 68. 21.02.2020 року [PERSON] подав до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області скаргу щодо неналежної поведінки адвоката Вітровчака В.А. як підстави для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. В скарзі скаржник вказував на те, що адвокат Вітровчак В.А. є організатором та замовником позову [PERSON] (цивільна справа № 567/10569/19) про стягнення зі скаржника заборгованості за Договором про надання правової допомоги № 29/07-15 від 29.07.2015 року, треті особи на стороні позивача: AO «Ліга справедливості» та ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга справедливості», засновником і керівником якого є адвокат Вітровчак В.А. На думку скаржника, адвокат Вітровчак В.А. створив протиправну схему стягнення «боргів» через суд та порушив адвокатську таємницю, а також принципи неприпустимості конфлікту інтересів, конфіденційності та законності. У зв`язку з цим скаржник вважає, що в діях адвоката Вітровчака В.А. вбачаються ознаки дисциплінарних проступків, передбачених пп. 2-5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме: порушення присяги адвоката, порушення Правил адвокатської етики, розголошення адвокатської таємниці, неналежне виконання професійних обов`язків. 10.03.2020 року [PERSON] подав письмові пояснення з приводу скарги [PERSON] , в яких зазначив, що все викладене в скарзі [PERSON] стосовно нього є надумано і нічим не підтверджено. Також, він вказав на той факт, що відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку, а отже всі строки для притягнення до будь-якої відповідальності вже сплинули та поновленню, відповідно до законодавства, не підлягають. 23.06.2020 року членом дисциплінарної палати КДКА Київської області [PERSON] складено довідку від 23.06.2020 року, якою запропоновано прийняти рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката Вітровчака В.А. за скаргою [PERSON] , що обґрунтовано наявними підставами вбачати в діях адвоката Вітровчака В.А. ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Рішенням № 145/2020 Дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 26.06.2020 року, порушено дисциплінарну справу стосовно адвоката Вітровчака В.А. Дослідивши подану скаргу, додані до неї документи, а також матеріали проведеної перевірки, дисциплінарна палата КДКА Київської області дійшла до висновку про наявність в діях адвоката Вітровчака В.А. ознак дисциплінарного проступку, та прийняла рішення від 29.07.2020 про притягнення адвоката Вітровчака В.А. до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю. Підставою для таких висновків відповідача стало те, що: «з пояснень по справі №756/10569/19 адвоката Удовіченко Андрія Григоровича, який є представником позивачки [PERSON] у цій справі, адвокат Удовіченко А.Г. входить до Адвокатського об`єднання «МЕРКУРІЙ-8», засновником якого є [PERSON] , останнім, створено протиправну схему залучення клієнтів з метою подальшого штучного накопичення та стягнення з них боргів через суд. Для цього [PERSON] було залучено низку підконтрольних йому юридичних осіб, а саме: AO «Ліга справедливості», ТОВ «ОАЮ «Ліга справедливості» та AO «МЕРКУРІЙ-8», між якими були укладені договори, спрямовані на штучне збільшення суми стягнення з клієнта, ініціювання проти нього судових позовів. Також, у поясненнях зазначено, що [PERSON] є матір`ю адвоката Вітровчака В.А., тобто, близьким родичем. Оскільки останній, як вже зазначалось, є засновником AO «МЕРКУРІЙ-8», що підтверджується витягами з ЄДРПОУ, які долучені до скарги, та навіть сам позивач долучив їх до позову, а також, із пояснень адвоката Удовіченко А.Г., фактичним керівником AO «Ліга справедливості», адвокатом Вітровчаком В.А. було завідомо створено передумови для ситуації конфлікту інтересів. Адвокат Удовіченко А.Г., який, як він сам визнає, був використаний [PERSON] для безпосередньої реалізації та виконання вказаної схеми, підтверджує той факт, що під час здійснення ним представництва у справі № 756/10569/19 не було встановлено жодних письмових заяв [PERSON] чи інших погоджень з його боку на передачу чи розголошення відомостей про нього, в тому числі й на передачу документів, що стосуються його справи, будь-яким третім особам. Відповідач зазначає на тому, що в матеріалах дисциплінарної справи містяться докази того, що саме адвокат Удовіченко А.Г. здійснював представництво інтересів [PERSON] у цивільній справі № 756/10569/19 про стягнення зі скаржника заборгованості за Договором про надання правової допомоги № 29/07-15 від 29.07.2015 року.» (цитата) Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, в якому просив скасувати рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 29 липня 2020 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.10.2022 у справі № 640/20427/20, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 29 липня 2020 року про притягнення адвоката Вітровчака В.А. до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю. Зі змісту зазначених рішень вбачається, що позивач дії відповідача у встановленому законом порядку не оскаржував, а також в матеріалах справи відсутні докази визнання у встановленому порядку інформації, про яку зазначає позивач, - недостовірною, та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. В Єдиному реєстрі адвокатів України була вказана інформація про припинення права на зайняття адвокатською діяльністю позивача, яке було поновлено 24.01.2023 на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що розповсюджена та спотворена інформація у скарзі принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача, та є такою, що порочить високе звання адвоката, а також з огляду на те, що рішення відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було визнано протиправним та скасовано, що вказує на наявність винних дій відповідача, а відтак вина відповідача у завданні позивачу моральної шкоди є доведеною та наявні, передбачені законом підстави, для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди. При цьому, суму моральної шкоди обгрунтовує висновком комплексної психолого-соціальної експертизи №30-04-24 від 07.05.2024, відповідно до якого для адвоката Вітровчака В.А. стало психотравмуючою подією: рішення КДКА Київської області про припинення права на заняття адвокатською діяльністю з 29.07.2020, що тривало до 24.01.2023, йому завдані страждання (моральна шкода). Моральна шкода, завдана адвокату Вітровчаку В.А. оцінюється в розмірі 26 400 грн. Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказував на те, що дії КДКА Київської області щодо розгляду скарги у встановленому порядку оскаржені не були, а відтак є законними. Саме по собі скасування рішення відповідача не свідчить про наявність винних дій комісії при його ухваленні. З огляду на те, що позивачем не доведена протиправність поведінки відповідача, та документально не підтверджено належними доказами завдання йому моральної шкоди, а відтак відсутні підстави для задоволення позову. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частини перша - третя статті 23 ЦК України). Адвокатське самоврядування здійснюється, зокрема, через діяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя) (частина друга стаття 46 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За змістом положень статті 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів. До повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать, зокрема, здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів. У передбачених цим Законом випадках повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури здійснює її кваліфікаційна або дисциплінарна палата. Рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймається шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості членів її палат. Рішення палати приймається шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості її членів, крім випадків, передбачених цим Законом. За результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. Рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду (частини перша, третя статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У частині першій стаття 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Так, згідно висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)) тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Суд враховує позицію, викладену в постанові ВС від 20.03.2024, справа № 522/8849/19, про те, що у спорах про компенсацію моральної шкоди відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини; сам лише факт скасування рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у дисциплінарній справі не свідчить про заподіяння шкоди адвокату та вимагає встановлення складу правопорушення. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, про яку йдеться у ст. 1167 ЦК, має визначатись відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України. Обов`язок доведення її наявності покладається на особу, що вимагає її відшкодування, в позовній заяві має зазначити які моральні страждання, та в зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Це також випливає із ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України. Слід також враховувати, що відповідно до ч. 81 ЦПК доказування не може гуртуватись на припущеннях. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При цьому, причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину. Лише наявність усіх чотирьох умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Відсутність хоча б однієї з зазначених умов свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Так, в Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я. Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі. Отже, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання - це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди, його характер та глибину потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду. З аналізу статті 23 ЦК України слідує, що при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування шкоди може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою цивільної відповідальності відповідно. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про шкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження погіршення стану здоров`я з огляду на неправомірність дій відповідача та розповсюдження щодо нього недостовірної інформації надав медичні документи, датовані 2023 роком, однак, аналізуючи подані докази щодо наявності у позивача захворювання, як окремо так і в сукупності із іншими наявними у справі даними, суд дійшов до переконання, що стороною позивача не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між ухваленням Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області рішення від 29.07.2020 та появою у позивача стресу, а також виявленими у відповідача захворюваннями, адже подані до суду медичні документи не містять жодних відомостей про те, що стрес став фактором (збудником) чи призвів до активізації наявних у позивача захворювань. Крім того, суд критично оцінює аргументи позивача про те, що відносно нього було незаконно розповсюджено негативну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки, суду не було надано доказів визнання у встановленому законом порядку зазначеної інформації недостовірною та її спростування. Також позивачем не доведено той факт, що його моральні збитки перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, та що ці дії були у встановленому законом порядку визнані протиправними, а відтак відсутній склад цивільного правопорушення у діях відповідача. Окремо слід звернути увагу на те, що порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності встановлюється законом, а сама дисциплінарна відповідальність завжди носить негативний характер щодо особи, до якої вона застосовується, з огляду на її характер як заходу примусу. Суд вважає, що позивачем не доведено достатніми доказами те, що відповідач вчинив протиправні дії щодо позивача, адже цей орган діяв у межах законодавчо визначених повноважень, сам лише факт скасування рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у дисциплінарній справі не свідчить про заподіяння моральної шкоди адвокату та наявності складу правопорушення. При цьому, інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, позивачем не доведено достатніми доказами протиправність поведінки відповідача та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, а відтак відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed