Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних в сумі 92 517,02 грн. та втрат від інфляції в сумі 1 091 586,65 грн., судового збору у розмірі 11 842 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 квітня 2015 року у справі №682/3637/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 1 297 032 грн. та судовий збір в сумі 3 654 грн. 21.05.2015 року на виконання рішення суду позивачу було видано виконавчий лист та того ж дня пред`явлено ним до примусового виконання до відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції. 22.05.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47622769 за виконавчим листом №682/3637/14-ц виданим 21.05.2015 року. Згідно з повідомленням Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області від 26.06.2024 року №42765 станом на 01.06.2021 року боржником [PERSON] слачено на користь стягувача [PERSON] борг в сумі 63 936,50 грн., залишок заборгованості станом на 01.06.2021 рік становить 1 236 749,17 грн. Відповідно до проведених розрахунків сума 3% річних за період з 01.06.2021 року по 01.06.2024 року становить 92517,02 грн. Втрати від інфляції за період 01.06.2021 року по 01.06.2024 року становлять 1 091 586,65 грн. Загальна сума втрат становить 92 517,02 грн.+ 1091 586,65 =1 184 103,67 грн. Просив суд стягнути з відповідача 3% річних та втрати від інфляції в розмірі 1 184 103,67 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги частково, просили врахувати уточнений розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення, наслідки заочного розгляду їм роз`яснені та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.280-289 ЦПК України, суд ухвалює рішення в заочному порядку, за відсутності відповідача, на підставі доказів, наявних у справі, оскільки проти цього не заперечував позивач. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши докази у справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 квітня 2015 року у справі №682/3637/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 1 297 032 грн. та судовий збір в сумі 3 654 грн. 21.05.2015 року на виконання рішення суду позивачу було видано виконавчий лист. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 21.05.2015 року [PERSON] звернувся до відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] 22.05.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47622769. Згідно з повідомленням Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області від 26.06.2024 року №42765 станом на 01.06.2021 року боржником [PERSON] слачено на користь стягувача [PERSON] борг в сумі 63 936,50 грн., залишок заборгованості станом на 01.06.2021 року становить 1 236 749,17 грн. Відповідно до довідки Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області від 25.10.2024 року № 57727, залишок заборгованості за виконавчим листом № 682 /3637/14-ц, який видано 30.04.2015 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області станом на 01.06.2021 року становить 1 236 749,17 грн. Відповідно до уточненого розрахунку, наданого позивачем розмір 3% річних та інфляційних втрат з 01.06.2021 року до лютого 2022 року становить відповідно інфляційне збільшення - 82 562,22 грн., 3% річних - 27 140,74 грн. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право зимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо вiн не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Відповідач [PERSON] був обізнаний про існування заборгованості та наявність судового рішення, однак не приступив до його виконання, відтак позивач був змушений звернутися до відділу державної виконавчої служби щодо примусового стягнення заборгованості. В ході примусового виконання рішення суду відповідач лише частково повернув присуджену за рішенням суду суму грошових коштів. Як зазначено в Постанові КГС ВС від 23.10.2018 № 913/70/18, відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до правової позиції ВС, що міститься у постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22, касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.06.2021 року до початку дії воєнного стану - 24.02.2022 року. Суд погоджується із уточненим розрахунком, зробленим позивачем, відповідно до якого розраховано інфляційні втрати та 3 % річних за період з 01.06.2021 року до 23.02.2022 року включно. Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.06.2021 до 23.02.2022 року : 1 236 749,17 грн. Х (1,002Х1,001Х0,998Х1,012Х1,009Х1,008Х1,006Х1,013Х1,016) - 1 236 749,17 грн.= 82 562,22 грн. (інфляційні втрати) 1 236 749,17 грн. Х 3%/100%/365 днів Х 267 кал.днів = 27 140,71 грн. (3% річних) З цих підстав із відповідача підлягають стягненню 3 % річних в сумі 27140,71 грн. та інфляційні втрати в сумі 82 562,22 грн., а позов підлягає до часткового задоволення. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем слід стягнути з відповідача на його користь, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1097, 04 грн, в іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Outcome: partial