Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт його постійного проживання разом із [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини та визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Омбиське» Омбиської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, згідно сертифікату серії ЧН № 0181744 на 4,2 умовних кадастрових гектарів на території Омбиської сільської ради Борзнянського району в порядку спадкування після [PERSON] , померлої [INFO] . Позов аргументує тим, що [PERSON] померла [INFO] . За життя нею було складено заповіт, згідно з яким все належне майно вона заповіла [PERSON] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована одна за адресою [ADDRESS] . Позивач з вересня 2004 року і по 30.07.2005 проживав за вказаною адресою зі спадкодавицею без реєстрації і здійснював за нею догляд, а після смерті [PERSON] здійснив її поховання за власні кошти. За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Омбиське» Омбиської сільської ради Борзнянського району, розміром 4,2 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифікату серії ЧН № 0181744. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката [PERSON] не видавався, а оригінал сертифікату був нею втрачений. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав, позивачу було роз`яснено про неможливість заведення спадкової справи до майна [PERSON] у зв`язку з недоведеністю факту прийняття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Ухвалою судді 05.09.2024 провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явилися. Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову. Представник відповідача Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст.\~200\~ЦПК\~України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). За життя [PERSON] склала заповіт від 07.07.2005, зареєстрований у реєстрі за № 119, яким все належне їй майно заповідала [PERSON] (а.с.7, 8). Згідно довідок Омбиського старостинського округу Крутівської сільської ради Ніжинського району від 06.02.2024 № 21, № 22 та від 28.03.2024 № 85, [PERSON] на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за однією адресою з нею (без реєстрації місця проживання) проживав [PERSON] , який здійснював догляд за [PERSON] та здійснив її поховання за власні кошти (а.с. 14-16). Відповідно до положень ст.ст.\~1216-1218\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.\~1268\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України\~від\~30.05.2008\~року\~№7\~«Про\~судову\~практику\~у\~справах\~про\~спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.\~1296\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Досліджені судом докази, зокрема довідки Омбиського старостинського округу Крутівської сільської ради дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . Даний факт, за встановленням якого звертається позивач має юридичне значення, оскільки визначає його право спадкування і інакше, як у судовому порядку не може бути встановлений, а отже вказану позовну вимогу слід задовольнити. Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області вiд\~16.02.2024 №228/0-242/6-24 [PERSON] включена за № 290 до Списку громадян-членів КСП, що є Додатком 1 до Державного акта на право колективної власності на землю № ІІ-ЧН № 000050 по КСП «Омбиське». [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0181744 по колишньому КСП «Омбиське» Омбиської сільської ради Борзнянського району Чернігівської обл., зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 323. Розмір земельної частки (паю) 4,2 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт взамін зазначеного сертифіката [PERSON] не отримувала (а.с.9-11) Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , увійшло право на дану земельну частку (пай). Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, позивач набув у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] право на земельну частку (пай), проте не може оформити спадкових прав оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця, що підтверджено письмовою відповіддю державного нотаріуса Борзнянської держнотконтори. У матеріалах справи міститься копія витягу з газети «Вісті Борзнянщини» за № 15 (10091) від 11.04.2024 з оголошенням про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0181744 по колишньому КСП «Омбиське» вважати недійсним. Згідно відповіді Борзнянської державної нотаріальної контори, заяви про прийняття спадщини після [PERSON] не подавались, спадкова справа не заводилась. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Отже, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що спадкодавцю належало право на спірну земельну частку (пай), позивач успадкував це право як спадкоємець за заповітом, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак у позасудовому порядку позивач позбавлений можливості його оформити, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved