Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у спосіб визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, в якому зазначила, що вона з 21 жовтня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що під час перебування у шлюбі вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , та машиномісце № [NUMBER] в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що з лютого 2024 року повністю самостійно утримує трьох малолітніх дітей, натомість, відповідач жодної участі у житті, вихованні та утриманні дітей не приймає. Відповідач, будучи громадянином України, отримав громадянство Росії, проживає в Москві, на телефонні дзвінки позивачки та своїх дітей не відповідає. Виходячи з того, що відповідач проживає в Росії, не виходить на зв`язок, у позивачки відсутня можливість звернутися до відповідача з метою досудового врегулювання питання щодо утримання дітей, а саме для договірного способу сплати аліментів на утримання спільних дітей у грошовій або в натуральній формі. Крім того, позивачці невідомо про будь-які доходи відповідача або його майно, окрім квартири [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , машиномісця № [NUMBER] в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] . У позивачки відсутня можливість здійснити запити щодо доходів та майна відповідача через компетентні органи України до Росії, громадянином якої він є, оскільки через збройну агресію припинено будь-які міжнародно-договірні відносини щодо надання правової допомоги між Україною та Росією. Позивачка вважає, що єдиним можливим способом стягнення аліментів з відповідача на утримання трьох спільних малолітніх дітей є визнання за нею права особистої приватної власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] , машиномісця № [NUMBER] в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] . Виходячи із зазначеного, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] ; встановити спосіб стягнення аліментів - визнання права особистої приватної власності позивачки на нерухоме майно; та визнати за нею право особистої приватної власності на: квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , машиномісце № [NUMBER] в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . 09 квітня 2015 року позивачка придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 99,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 311712280000), що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.04.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаровою Т.О., зареєстрованим за № 302 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2024 року. 09 квітня 2015 року позивачка за придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 98,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 31164838000), що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.04.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаровою Т.О., зареєстрованим за № 303 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2024 року. 22 вересня 2017 року позивачка придбала машиномісце № [NUMBER] в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1038092280000), шо підтверджується договором купівлі-продажу від 22.09.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Касандрович Т.О., зареєстрованим за № 1082 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2024 року. Також судом встановлено, що позивачка самостійно виховує та утримує трьох спільних з відповідачем малолітніх дітей з лютого 2024 року. Відповідач участі в утриманні спільних з позивачкою дітей не приймає. Згідно із відповіддю №623116 від 03.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] є громадянином України (паспорт громадянина України серії [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суд також встановив, що відповідач є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом [NUMBER] від 11.09.2020 року, виданим ГУ МВС Росії по м. Москві; має зареєстроване місце проживання в Іспанії, що підтверджується бланком індивідуальної реєстрації [PERSON] від 13.07.2023 року. Згідно Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року. Згідно листа Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 № 72/11-612/1-81401 «Щодо припинення дії міжнародного договору» Протокол про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією від 14 лютого 1992 року, яким дипломатичні відносини, припинив свою дію 24 лютого 2022 року. Таким чином, у суду відсутня можливість здійснити запити щодо доходів та майна відповідача через компетентні органи України до Росії, громадянином якої він є, оскільки через збройну агресію припинено будь-які міжнародно-договірні та дипломатичні відносини щодо надання правової допомоги між Україною та Росією. Разом з тим, згідно інформації, наданої суду Державною прикордонною службою України відповідач [PERSON] останній раз перебував на території України у період з 17.12.2019 року по 18.12.2019 року, після чого перетнув Державний кордон України з метою виїзду. Згідно інформації, наданої суду Державною податковою службою України відомості про доходи, отримані [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) у період з першого кварталу 2019 року по другий квартал 2024 року в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, відсутні. Згідно інформації, наданої суду юридичним управлінням Одеської міської ради за [PERSON] зареєстровано право власності на: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; зблокований індивідуальний житловий будинок з господарською спорудою за адресою: [ADDRESS] (на теперішній час право власності знаходиться в стані «припинено»); земельну ділянку кадастровий номер 1410136900:00:043:0193; квартиру за адресою: [ADDRESS] (на теперішній час право власності знаходиться в стані «погашено»); частки квартири за адресою: [ADDRESS] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] ; автостоянку № [NUMBER] , загальною площею 25, 2 кв.м. в цокольному поверсі будівлі блока адміністративних приміщень № 7 літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] ; автостоянку № [NUMBER] , загальною площею 26,1 кв.м. в цокольному поверсі будівлі блока адміністративних приміщень № 7 літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями Державного реєстру прав зареєстровані речові права (суперфіцій) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельні ділянки кадастрові номери 1410136900:00:043:0192 та 1410136900:00:043:0193. Разом з тим, згідно Указу Президента України від 07.02.2019 № 32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» вся територія Донецького району, місто Донецьк та місто Макіївка Донецької області є тимчасово окупованими територіями. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя достатній\~для її\~фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного та\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 6 ст. 181 СК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.п. 1, 2, 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна. Системний аналіз норм СК України дозволяє зробити висновок про те, що визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно за позивачкою є єдиним способом стягнення аліментів на утримання дітей, який необхідно встановити судовим рішенням, оскільки встановити спосіб стягнення у вигляді твердої грошової суми чи частини від заробітку (доходу) не є можливим через громадянство відповідача в Росії, відсутність відповідача на території України з 18 грудня 2019 року, відсутність міжнародно-правових зносин, відсутність у відповідача доходів на території України. Оскільки аліменти в повному розмірі до досягнення дітьми повноліття стягаються до виїзду за межі України, а відповідач з України виїхав 18 грудня 2019 року та більше на територію України не повертався, наразі можливо стягнути з нього аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття у повному розмірі у зв`язку з виїздом за межі України у спосіб визнання права особистої приватної власності позивачки на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому із відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved