Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є батьком спільних з позивачем малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення відносин між сторонами (2014 рік), відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їх здоров`ям та життям, процесом навчання в школі, моральним та фізичним розвитком, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. [PERSON] з відповідним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав 04 вересня 2024 року звернулася до суду. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року (а.с. 23-24) позовну заяву було залишено без руху. 13 вересня 2024 року представник позивача подала заяву про усунення недоліків та долучення документів до матеріалів справи, зокрема, подала квитанцію про сплату судового збору. Після отримання інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 35), ухвалою суду від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 36-37). Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та додатки до позову відповідачу були направлені на адресу зареєстрованого місця проживання та отримано ним 26 вересня 2024 року (а.с. 41). Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року (а.с. 45) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Судова повістка відповідачу направлена 08 жовтня 2024 року на адресу зареєстрованого місця проживання, однак поштове відправлення повернулось до суду без вручення оскільки, адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 48-49). \~ \~ \~ \~З врахуванням положень п. 2 ч. 7 і п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, [PERSON] є таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причину неявки, не подав відзиву. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася. Селищний голова подала заяву (а.с. 50) про підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи у відкритому судовому засіданні без участі відповідача та третьої особи. За наявності всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Позивач та\~представник позивача\~по справі\~ [PERSON] \~(повноваження\~на а.с.\~51) в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Позивач, зокрема, суду пояснила: Вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 15.12.2010 і має з ним двох спільних доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вони всі разом, а також її син від першого шлюбу, проживали у с. Морозівка. У березні 2014 року [PERSON] вчинив злочин, був затриманий, утримувався під вартою, а потім був засуджений до чотирьох років позбавлення волі. Стосунки в сім`ї ще до того були зіпсовані, а після таких подій вона прийняла рішення про офіційне припинення шлюбу. 09 жовтня 2014 року судовим рішенням було розірвано її шлюб з відповідачем. Ні під час шлюбу, ні пізніше до сьогоднішнього дня відповідач не приймав участі в житті дітей, а після того, як звільнився з місць позбавлення волі у 2018 році лише один раз бачився з доньками, а ще кілька разів дзвонив до [PERSON] на Новий Рік. Крім того, від матері відповідача їй відомо, що [PERSON] ще раз був засуджений до реального позбавлення волі, але тепер перебуває на волі. З 2018 року вона проживала у незареєстрованому шлюбі із [PERSON] , а в липні 2021 року зареєструвала з ним шлюб, має спільного сина. Саме [PERSON] з 2018 року виконує обов`язки батька щодо її доньок і з утримання, і з виховання. За аліментами зі [PERSON] вона ніколи не зверталася, оскільки він не працював, не має постійного місця проживання, навіть його мати не знає, де він мешкає, чим заробляє собі на життя. За приписами ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Діти, щодо яких вирішується питання про позбавлення їх батька батьківських прав, зі слів позивача та представника позивача, знають про порушення у суді цього позову, вони здатні висловити свою думку, а тому в ухвалі про закриття підготовчого провадження було вирішено, що вони мають бути вислухані судом під час розгляду справи по суті. Так, [PERSON] (повних 13 років), [PERSON] (повних 11 років) суду розповіли: Вони мало пам`ятають свого біологічного батька, а [PERSON] свідомо бачила його лише один раз, коли він після звільнення з місць позбавлення волі забрав її із сестрою зі школи. З [PERSON] кілька разів переписувався в месенджері і кілька разів телефонував. Діти не мають ніяких почуттів до свого біологічного батька, не мали від нього ніякої турботи чи підтримки, а з 2018 року за батька мають [PERSON] , саме так до нього звертаються, він їх утримує, допомагає у вирішенні будь-яких проблем чи питань. А ще діти висловили бажання носити прізвище [PERSON] . Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з врахуванням такого: Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 21 жовтня 2014 року (а.с. 8), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 грудня 2010 року - розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб (копія а.с. 9) [PERSON] 21 липня 2021 року зареєстровано повторний шлюб з [PERSON] ( а.с. 9), після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2011 року ( копія а.с. 6), серії [NUMBER] від 17 червня 2013 року (копія а.с. 7) стверджується, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після припинення\~шлюбу з\~відповідачем на\~підставі судового\~рішення (а.с.\~8)\~та реєстрації\~повторного шлюбу\~21\~липня 2021\~року (а.с.\~9) [PERSON] отримала прізвище Комарівська. Відповідно до довідок старости Морозівського старостинського округу № 10-17/12/227 та № 10-17/12/229 від 15.07.2024 (а.с. 15, 16) зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] мають і [PERSON] , і її доньки [PERSON] , [PERSON] . Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що батько не приймає участі у вихованні та утриманні своїх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; проживає окремо від доньок (а.с. 16), фактичне місце проживання його не відоме (а.с. 14); він не приймає участі у вихованні дітей, не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний розвиток доньок, ніяким чином не забезпечує їх матеріально, не цікавиться процесом навчання, розвитком дітей та не дбає про їх інтереси. Таке, зокрема, стверджується: довідкою-характеристикою старости Морозівського старостинського округу № 10-17/12/228 від 15.07.2024 (а.с. 14), відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але на даний час фактично не проживає у селі; актом обстеження умов проживання\~ від 17.07.2023 (а.с. 17), в якому зафіксовано, що в сім`ї позивача є всі необхідні меблі, в будинку чисто, діти мають окрему кімнату, забезпечені всім необхідним для гармонійного розвитку, у дітей є місце для навчання та відпочинку, забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону, в сім`ї дружні, довірливі стосунки, але зі слів матері батько з дітьми спілкується дуже рідко, життям і проблемами доньок не цікавиться; довідкою Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області № 2925 від 20.05.2024 (а.с. 28) стверджується, що виконавчого документа про стягнення аліментів на користь [PERSON] згідно даних АСВП на виконанні не має. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради, що є додатком до рішення виконкому селищної ради № 100 від 25.07.2024 (а.с. 10, 11-13), визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпеченню здобуття нею повної загальної середньої освіти, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 констатував: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини, передбачені ч. 1 ст. 166 СК України. Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). У цій конкретній справі суд переконаний, що діти не мають батьківської турботи з боку їх біологічного батька, що вони\~таку турботу\~отримували лише\~від позивача,що між дітьми та їх батьком не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дітей. Тому, з врахуванням права дітей на належне батьківське виховання, їх інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Такий висновок суду ґрунтується на позиції ЄСПЛ, висловленій у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява № 70879/11), коли він встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав, і в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. Крім того, ч. 1 ст. 169 СК України дає право матері, батьку, позбавленим батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Пунктом 6 ч. 1 ст. 266 ЦПК України встановлено, що, крім іншого, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1211 гривень 20 копійок судового збору (а.с. 27). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про задоволення вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, а тому саме така сума судових витрат підлягає компенсації позивачу з відповідача.

Outcome: approved