Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до\~суду із\~позовом,\~уточненим у\~подальшому,\~до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса), посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 25 квітня 2006 року, свідоцтва про право власності від 10 лютого 1998 року, свідоцтва про право на спадщину від 11 червня 2003 року, належить частини квартири [ADDRESS] . Інша частина квартири [ADDRESS] належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від [INFO] її матері [PERSON] [INFO] [PERSON] , померла. Після її смерті відрилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 10 лютого 1998 року. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , є вона [PERSON] ,\~рідна донька\~померлої,\~яка прийняла\~спадщину,\~шляхом звернення\~в установлений\~законом строк\~до державного\~нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,\~але державним\~нотаріусом їй\~було відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом наспадкове\~майно, оскількиз\~Інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси (далі - Перший ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси) про арешт майна та оголошення заборони його відчуження серії АН №306982 від 24 вересня 2008 року на квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, було накладено арешт, який зареєстрований 30 вересня 2008 року за №7994261 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; об`єкт обтяження: невизначено, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] ; Дата народження: [INFO] , Код [ADDRESS] . Про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] вона не знала, оскільки не була стороною виконавчого провадження. Вказувала, що згідно відповіді Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , знищені. Зазначила, що державним виконавцем було помилково накладено арешт на квартиру [ADDRESS] в рамках виконавчого провадження відкритого відносно її сина [PERSON] , [INFO] , оскільки на час відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, квартира [ADDRESS] [PERSON] на праві власності не належала, а належала на праві власності їй та її матері - [PERSON] . Посилаючись на порушення своїх прав, як власника квартири [ADDRESS] , позивачка просила суд скасувати арешт на все нерухоме майно боржника та заборону на його відчуження, що були накладені 24 вересня 2008 року на підставі постанови державного виконавця Першого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №306982, зареєстровані 30 вересня 2008 року за №7994261 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; об`єкт обтяження: невизначено, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] ; Дата народження: [INFO] , Код [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21 серпня 2024 року по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію спадкової справи (а.с. 24). Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року прийнято до провадження змінені позовні вимоги [PERSON] (а.с. 84). Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року по справі підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 85). Позивачка та її представник, діюча на підставі ордеру від 07 жовтня 2024 року в судове засідання не з`явилися, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с. 75, 76, 82, 98). Представник відповідача Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса), діючий за довіреністю від 23 жовтня 2023 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу за його відсутністю (а.с. 37-42, 43, 44). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1998 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 13). Після смерті [PERSON] , батька позивачки, відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] , яку прийняла [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину від 11 червня 2003 року. Встановлено, що 25 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за умовами якого останній подарував, а [PERSON] прийняла в дар частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1998 року (а.с. 15). 09 червня 2006 року право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25 квітня 2006 року було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 17). Таким чином,\~після оформлення\~вищевказаних правовстановлюючих\~документів позивачці\~ [PERSON] \~станом на\~24\~вересня 2008\~року належало\~на праві\~власності на\~підставі договору\~дарування від\~25\~квітня 2006\~року,\~свідоцтва про\~право власності\~від 10\~лютого 1998\~року,\~свідоцтва про\~право на\~спадщину від\~11\~червня 2003\~року \~частини квартири\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~Інформацією з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 9). Інша частина квартири [ADDRESS] станом на 24 вересня 2008 року належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від [INFO] матері [PERSON] - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відрилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 10 лютого 1998 року. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , є [PERSON] ,\~донька померлої,\~яка прийняла\~спадщину,\~шляхом звернення\~в установлений\~законом строк\~до державного\~нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 липня 2024 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві приватної спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що на квартиру [ADDRESS] , частка якої належала померлої накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна (а.с. 8). З Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 липня 2024 року вбачається, що на підставі постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси (далі-Перший ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси) про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №306982 від 24 вересня 2008 року на квартиру [ADDRESS] , яка на той час належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] було накладено арешт, який зареєстрований 30 вересня 2008 року за №7994261 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; об`єкт обтяження: невизначено, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] ; Дата народження: [INFO] , Код [ADDRESS] (а.с. 8). Отже, постановою державного виконавця Першого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №306982 від 24 вересня 2008 року в рамках виконавчого провадження АН №306982 (боржник [PERSON] ) було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка на 24 вересня 2008 року належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , а не [PERSON] . Тобто, державним виконавцем Першого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси в рамках виконавчого провадження відкритого відносно [PERSON] , [INFO] , було помилково накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка станом на 24 вересня 2008 року, останньому на праві власності не належала. Зі змісту відповіді Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 27 червня 2024 року №135140 вбачається, що матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , знищені (а.с.21). Судом встановлено,\~що позивачка[PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , оскількина підставі постанови державного виконавця Першого ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №306982 від 24 вересня 2008 року в рамках виконавчого провадження АН №306982 (боржник [PERSON] ) було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка на 24 вересня 2008 року належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 30 вересня 2008 року за №7994261 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; об`єкт обтяження: невизначено, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] ; Дата народження: [INFO] , Код [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 8). Оскільки матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на майно [PERSON] та [PERSON] , знищені, то у позивачки не має можливості реалізувати свої права власника. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права позивачки, як власника належного їй майна на розпорядження цим майном. Отже, внаслідок накладення арешту (заборони) на нерухоме майно позивачка на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права власника. Таким чином, наявність арешту, накладеного 24\~вересня 2008\~року напідставі постанови державного\~виконавця Першого\~ВДВС Малиновського\~РУЮ м.\~Одеси про\~арешт майна\~та оголошення\~заборони його\~відчуження АН\~№306982\~від 24\~вересня 2008\~року в\~рамках виконавчого\~провадження АН\~№306982\~(боржник\~ [PERSON] )на квартиру [ADDRESS] , який зареєстрований 30 вересня 2008 року за №7994261 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; об`єкт обтяження: невизначено, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] ; Дата народження: [INFO] , Код [ADDRESS] , порушує права позивачки, як власника квартири [ADDRESS] . Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1211,20 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1, 2).

Outcome: approved