Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, в якій просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 257000 грн. за договором позики, укладеного 11.08.2022, у тому числі: три проценти річних за користування позикою, визначені ст. 625 ЦК України, за період з 16.10.2022 по 19.02.2024 у розмірі 10389,77 грн.; 2) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення визначені ст. 625 ЦК України за період з 16.10.2022 по 19.02.2024 у розмірі 17954,96 грн. В обґрунтування позову вказав, що 11 серпня 2022 року [PERSON] було передано в борг [PERSON] грошові кошти у сумі 257 000 (двісті п`ятдесят сім тисяч) гривень. Згідно розписки [PERSON] зобов`язався повернути борг до 15 жовтня 2022 року. Для врегулювання питання мирним шляхом і відповідно до умов договору позики, позивач намагався в телефонному режимі зв`язатися з відповідачем, але позитивних результатів це не дало. 19 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку позивачем була направлена вимога відповідачу, однак відповіді він не отримав. Станом на 20 березня 2024 року надану позику відповідачем не повернуто. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Наявність у позивача оригіналу розписки відповідача підтверджує наявність позикових відносин між нами. Тож зважаючи на умови договору позики по розписці, наявність у позивача оригіналу вказаної розписки (без відміток про повернення боргу) вважає, що його позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, повторно, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , взяв у борг 11.08.2022 суму розмірі 257000 грн. у [PERSON] і зобов`язується віддати до 15.10.2022, що підтверджується копією Розписки від 11.08.2022. 19.02.2024 [PERSON] було направлено [PERSON] . Вимогу/Претензію/досудового врегулювання спору в якій вимагав повернути кошти в 30-ти денний строк з дати отримання цієї вимоги, яку було отримано [PERSON] особисто, що підтверджується Вимогою/Претензією/досудового врегулювання спору від 19.02.2023, Фіскальним чеком від 19.02.2024 та роздруківкою з Track Results. Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив. Наявність боргової розписки доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Судом встановлено наявність між сторонами правовідносини за договором позики, дійсність та достовірність договору позики не спростована, факт отримання грошей підтверджений належними доказами у справі. Доказів на підтвердження повернення коштів за договором позики відповідач не надав. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача за Договором позики оформленим у виді розписки від 11.08.2022 підлягає до стягнення основний борг у розмірі 257000 грн. Щодо 3 процентів річних за користування позикою, індексу інфляції за весь час прострочення, визначенні ст. 625 ЦК України, за період з 16.10.2022 по 19.02.2024 у розмірі 17954,96 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до\~п.\~18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищенаведений п. 18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України, позовна вимога, в частині стягнення 3 процентів річних за користування позикою, індексу інфляції за весь час прострочення, визначенні ст. 625 ЦК України, за період з 16.10.2022 по 19.02.2024 у розмірі 28344,73 грн., не підлягає задоволенню, оскільки позивач просить стягнути їх в період воєнного стану. Розподіл витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (90,07%).

Outcome: partial