Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05 травня 2014 р. виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 05 травня 2014 р. виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Ушлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони втратили взаєморозуміння та повагу, мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства, не можуть дійти згоди щодо принципових для спільного проживання питань. Через непорозуміння відчужилися один від одного, втратили сімейні цінності, необхідні для збереження шлюбу. Близько п`яти років сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не поєднані спільним побутом. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, тому наполягає на розірванні шлюбу, строку для примирення просить не надавати. Однією із причин розірвання шлюбу стало те, що відповідач впродовж останніх двох років не надає матеріального утримання дітям, не цікавиться їхніми потребами, життям та вихованням. До досягнення дітьми повноліття їхнім інтересам відповідатиме документальне визначення способу та розміру участі батька в їх матеріальному утриманні, оскільки добровільно він цього не робить. Син сторін [PERSON] є учнем 5 класу Чортовецького ліцею, Ангеліна навчається у 3 класі цього ж ліцею, Матвійко відвідує підготовчу групу ліцею. Діти потребують збалансованого харчування, вітамінів, предметів гігієни, шкільного приладдя, навчальної літератури. Діти швидко ростуть, тому позивачка змушена постійно купувати новий одяг та взуття для них. Все це вимагає значних матеріальних витрат, та участь відповідача у матеріальному забезпеченні дітей є його обов`язком як батька. Також зазначила, що витрати носять систематичний характер і повинні покриватися відповідачем щомісяця. Вказала, що обов`язок забезпечити належний рівень життя для дітей покладається на обох батьків. Відповідач не вникає у розмір витрат, які виникають на утримання дітей, не цікавиться їхніми потребами та не надає їм матеріального утримання. Рекомендований СК України розмір аліментів на одну дитину становить 3196 грн. Відповідач працездатний, фізично здоровий, матеріально забезпечений, іншим особам аліменти не сплачує. Розмір заробітку відповідача позивачці невідомий. За таких обставин позивачка має всі підстави просити призначити їй аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Ухвалою суду від 05.08.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Судове засідання, призначене на 27.08.2024, не відбулося, справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Андріюк І.Г. у відпустці згідно наказу № 02-11/17/2024 від 01.08.2024 «Про надання відпустки». Учасники справи у судові засідання, призначені на 19.09.2024, 07.10.2024, 29.10.2024 та на 05.11.2024, не з`явилися. Позивачка 19.09.2024 та 31.10.2024 подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, строк для примирення не надавати, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Дії позивачки не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів та повістка про виклик до суду на 27.08.2024 були надіслані за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повернуті до суду без вручення адресату з відміткою Укрпошти «не проживає». Оскільки судова повістка надсилалася відповідачу на відому судові адресу, тому, відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, вважаються доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає. Повістка про виклик до суду на 19.09.2024 була надіслана відповідачу за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак на час розгляду справи доказів вручення/невручення відповідачу судової повістки судом не отримано. Трекінгом Укрпошти (результатом пошуку поштових відправлень по штрихкодовому ідентифікаторі) стверджується, що відправлення (судова повістка) 27.08.2024 прибуло до Логістичного центру. Повістки про виклик до суду на 27.08.2024, 07.10.2024 та на 29.10.2024 були надіслані відповідачу за адресою, вказаною позивачкою у позовній заяві, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, судових повісток. Про виклик\~до суду\~на 29.10.2024\~та на\~05.11.2024 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився в судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05.05.2014 виконкомом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05 травня 2014 р. Статтею 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК України. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. \~ \~ \~ \~Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). \~ \~ \~ \~Позивачка скористалася правом припинити шлюбні відносини та звернулася до суду з даним позовом. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляд справи, у судове засідання для дачі пояснень не з`явився, будь-яких заяв по суті позову не подав. Враховуючи вищевикладене,\~вимоги діючого\~законодавства,\~той факт, що сторони спільно не проживають п`ять років, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 21 від 25 листопада 2014 р., що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.11.2014 виконкомом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 37 від 22 квітня 2016 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.04.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області; [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 123 від 09 жовтня 2019 р., що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.10.2019 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Діти сторін, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , про що свідчить довідка, видана 25.07.2024 Чортовецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, діти сторін проживають з позивачкою. Відповідач, який проживає окремо від сім`ї, коштів на утримання дітей не дає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; для дітей віком\~від 6\~до 18\~років -\~3196\~гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років не може бути менший, ніж 1281,50 грн, на одну дитину віком від 6 до 18 років не може\~бути менший,\~ніж 1598 грн. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, обставини, визначені ст.ст.182, 184 СК України, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини певного віку, відсутність спростування відповідачем можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, з врахуванням працездатного віку відповідача, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з проведенням індексації відповідно до закону до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 01.08.2024, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначено ч.1 ст.133 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн). Відповідно до п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн). Згідно п.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. При зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 1211,20 грн, що стверджується квитанцією № 0.0.3794561389.1 від 31.07.2024. За позовну вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки доказів про звільнення відповідача від сплати судового\~збору суду не надано, тому, враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати у сумі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 56, 104, 112-114, 141, 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved