Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

03.06.2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Кушнеренко Є.Ю., звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2020 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10.04.2023 року у справі №377/75/23, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З середини 2021 року сторони припинили всі відносини та позивач з дитиною почали проживати окремо. Після припинення стосунків, дитина залишилася проживати з матір`ю. Батько участі в житті дитини не приймає. Крім того, позивач стверджує, що відносно неї мало місце домашнє насилля з боку відповідача за період спільного проживання. Тому вважає, що вплив такого батька на виховання дитини, тим паче доньки, може вплинути вкрай негативно. 29.09.2021 року Енергодарським міським судом винесено судовий наказ у справі №316/2546/21, яким вирішено стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів доходу щомісячно. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію Запорізької області, позивач з донькою виїхала з м. Енергодар. Наразі вони є внутрішньо переміщеними особами та проживають з донькою у [ADDRESS] . Відповідач на той час залишився у м. Енергодар. З того часу жодного разу відповідач не цікавився життям дитини. Навіть у воєнний час жодного разу відповідач не поцікавився станом та умовами життя дитини під час бойових дій. Розірвав з позивачем та дитиною всі сталі відносини. Місце перебування та проживання відповідача на даний час невідоме. Фактично батько, [PERSON] , самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо дитини та не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться здоров`ям та успіхами дитини, не хвилюється за її добробут ще з 2021 року. З 2022 року жодних відомостей про нього взагалі немає. Дитина з урахуванням свого маленького віку навіть не пам`ятає біологічного батька, не має спогадів про нього. Наразі існують певні труднощі щодо реалізації певних прав дитини. 3 урахуванням повної відсутності відповідача в житті дитини, наразі позивач навіть не може змінити місце реєстрації дитини. Так само неможливо отримати і дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок, оздоровлення, тощо. Така байдужість біологічного батька спричиняє в першу чергу дитині ряд незручностей в її житті. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Згідно відповіді УДМС у Запорізькій області від 11.06.2024 року, місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією України. Статтею 12-1 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місце знаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Відповідач [PERSON] у жодне з підготовчих судових засідань не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом оголошення про виклик особи, які розміщені на офіційному сайті Судової влади України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2024 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Кушнеренко Є.Ю. у судове засідання не з`явились. 04.10.2024 року представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. надав заяву в якій вказав, що просить судове засідання проводити без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом оголошення про виклик особи, які розміщені на офіційному сайті Судової влади України. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, 09.10.2024 року надала заяву в якій просила розглядати справи без її участі, зазначила, що підтримують рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.09.2024 №610, яке було надіслано раніше та просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. 24.09.2024 року представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради надіслала Висновок щодо недоцільністі позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбу з 24.10.2020 року, який рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10.04.2023 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Славутицького міського суду Київської області від 10.04.2023 року, справа №377/75/23. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.2020 року. 29.09.2021 року Енергодарським міським судом винесено судовий наказ у справі №316/2546/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , урозмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебував на виконанні в Енергодарському відділі ДВС у Василівському районі Запорізької області (ВП [NUMBER]). Постановою про прийняття виконавчого провадження від 29.12.2023 року виконавче провадження перебуває у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З початком повномасштабного вторгнення рф на територію Запорізької області, позивачка [PERSON] з донькою [PERSON] виїхала з міста Енергодар, вони зареєстровані внутрішньо переміщеними особами та проживають на даний час з донькою у м. Чернігів. Відповідно до відповіді Міністерства соціальної політики України від 27.06.2024 року станом на 26.06.2024 року в ЄІБД ВПО про [PERSON] інформація відсутня. Згідно довідки Чернігівського ДНЗ №70, дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує Чернігівський дошкільний заклад №70. Батько участі у вихованні дитини не приймає, з вихователями не спілкується. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.09.2024 року №610 затверджено висновок щодо недоцільністі позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , встановлено, що факти, які свідчать про те, що батько зовсім не турбується про дитину були наведені лише однією стороною. Зважаючи на те, що матір`ю не вживалися превентивні заходи впливу відносно [PERSON] , позбавлення його батьківських прав є передчасним.Встановити, чи ухиляється він від виховання дочки чи з об`єктивних причин (проживання окремо від дитини) не має можливості належно утримувати та виховувати її, не виявилося можливим. Тому виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Перевіряючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо свідомого нехтування [PERSON] обов`язками відносно своєї доньки, яка проживає з позивачкою, а також винної поведінки щодо ухилення від їх виховання. Судом встановлено, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим неможливо з`ясувати причини, з яких він не виконує свої батьківські обов`язки, а відтак позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки за даних обставин не забезпечить найкращі інтереси дитини та не захистить його права. Крім того позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки [PERSON] відносно доньки [PERSON] , суд вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] відсутні. При цьому суд враховує, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки вимушене тимчасове перебування відповідача на тимчасово окупованій території(внаслідок агресії рф) дійсно створюють певні труднощі у спілкуванні батька з донькою. Також суд враховує висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради, як органу опіки та піклування, з якого вбачається, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Та обставина, що [PERSON] проживає окремо від доньки, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою надзвичайні правові наслідки. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed