Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохав: - стягнути з [PERSON] на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 194 028 гривень 97 копійок; - стягнути з [PERSON] на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень 00 копійок; - стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати в розмірі 13 013 гривень 89 копійок, які складаються з судового збору в розмірі 3 013 гривень 89 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 червня 2023 року, приблизно о 18 год. 00 хв. на вул. Харківське Шосе, 16а, в м. Полтава з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачеві [PERSON] на праві власності транспортний засіб Audi Q8 CIT 794430, реєстраційний номер [NUMBER] , на якому він рухався по Харківському шосе. Постановою Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/5214/23 від 21.06.2023 [PERSON] визнано винуватис у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ СГ "ТАС", що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-2343686 від 15.06.2022. Згідно з цим Полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 гривень. При цьому, поліс має франшизу у розмірі 2500 гривень. Відповідно до звіту № 01-23/12522 від 29.06.2023, проведеного представником АТ СГ "ТАС", розмір матеріального збитку, спричиненого [PERSON] , як власнику пошкодженого транспортного засобу, складає 198 962 гривні 78 копійок. Позивачем було отримане відшкодування від страхової компанії АТ СГ "ТАС" в межах страхового ліміту за винятком вартості франшизи у розмірі 127 500 гривень 00 копійок. Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 2070 від 24.07.2023 судового експерта [PERSON] ринкова вартість транспортного засобу Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки 07.06.2023 складає 2 640 998 гривень 10 копійок; вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення транспортного засобу Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.06.2023, на дату проведення розрахунків з врахуванням Акту прийому-передачі наданих послуг ТОВ "Ауді-Центр Київ" складає 283 414 гривень 66 копійок; значення становить величина втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу на дату оцінки складає 43 866 гривень 19 копійок; розмір матеріального збитку, завданого власнику внаслідок ДТП складає 310 228 гривень 97 копійок. Тому з урахуванням сплаченого позивачу страхового відшкодування страховою компанією винуватця, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним (понесеним) збитком та виплаченою страховиком сумою у розмірі 310 228,97 - 127 500 = 182 728 гривень 97 копійок. Крім того, позивач вважає, що на відповідача лягає обов`язок виплати франшизи у розмірі 2 500 гривень 00 копійок. Також з огляду на викладене позивач вважає, що з відповідача слід стягнути 8 800 гривень 00 копійок понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. З огляду на вказане позивач прохає стягнути матеріальну шкоду в розмірі 194 028 гривень 97 копійок. Крім того, посилаючись на те, що в результаті пошкодження улюбленого автомобіля позивачу завдані душевні страждання, позивач відчував підвищення тиску та погіршення стану здоров`я, весь час відчував тривогу, неспокій, відбулася повна зміна планів на відпочинок, що також викликало душевні страждання, а з боку відповідача не було проведено жодного відшкодування навіть частини завданої шкоди, позивач прохає стягнути з відповідача моральну шкоду, яка позивачем оцінена у 50 000 гривень 00 копійок. Ухвалою від 09.02.2024 справу передано на розгляд до Кобеляцького районного суду Полтавської обалсті за підсудністю за місцем реєстрації відповідача ( [ADDRESS] ). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 справу передано на розгляд судді Макарчуку С.М. Ухвалою від 09.05.2024 після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача у порядку ст. 187 ЦПК України позов прийнятий до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання на 10.06.2024, встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву. Копію позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача [PERSON] адвокатом Гарківець Л.В. у приміщенні суду 10.06.2024. У зв`язку із зазначеним підготовче засідання відкладене на 01.07.2024. Ухвалою від 01.07.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 01.08.2024. 01.08.2024 відповідачем поданий відзив на позов та клопотання про призначення у справі транспортно-товарознавчої експертизи. Судове засідання 01.08.2024 не відбулося у зв`язку з участю головуючого судді у складі колегії суддів у розгляді кримінального провадження № 1-кп/532/17/2024, у зв`язку з чим судове засідання по цій справі призначене на 25.09.2024. Ухвалою від 25.09.2024 відзив [PERSON] на позов [PERSON] повернуто заявнику, а клопотання [PERSON] про призначення транспортно-товарознавчої експертизи залишено без розгляду, оскільки такі були подані з пропущенням встановлених строків та відсутності будь-яких клопотань чи обґрунтувань поважності такого пропущення чи неможливості їх заявленя під час підготовчого провадження. У судовому засіданні оголошено перерву до 15.10.2024 10.10.2024 та 15.10.2024 відповідачем повторно подані ідентичні за змістом клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи. 10.10.2024 та 15.10.2024 відповідачем подані до суду ідентичні за змістом додаткові пояснення щодо позову, в яких відповідач прохає в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Протокольною ухвалою від 15.10.2024 у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено, оскільки таке було подане повторно, з пропущенням встановлених строків та за відсутності будь-яких клопотань чи обґрунтувань поважності такого пропущення чи неможливості їх заявленя під час підготовчого провадження. У судовому засіданні заслухано позиції сторін, досліджено надані ними докази та оголошено перерву для підготовки до судових дебатів до 18.10.2024 У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на вказані у позові обставини. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, посилаючись на безпідставність врахування позивачем висновку експерта, та наполягала на необхідності визначення суми збитку за звітом страхової компанії. Проти моральної шкоди заперечувала у повному обсязі. Заслухавши учасників справи та перевіривши надані суду докази, суд робить такі висновки. Судом встановлено, що постановою судді Октябрського районного суду міста Полтави Попова О.Г. від 21.06.2023 у справі № 554/5214/23 (провадження № 3/554/2180/2023) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що 07.06.2023 о 17:25 год. [PERSON] в м. Полтава по вул. Харківське шосе, 16а, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в напрямку м. Києва, обидва автомобіля рухались в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 ПДР України. Відповідно до постанови, [PERSON] у суді вину визнав у повному обсязі. Постанова набрала законної сили 03.07.2023 (том 1, а.с. 12). Відповідно до Полісу № АТ 2343686 від 15.06.2022 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспорних засобів, [PERSON] застрахував свою відповідальність у АТ "СГ "ТАС". Франшиза згідно з Полісом становить 2500 гривень. Ліміт за умовами Поліса за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 гривень (том 1, а.с. 13, 14, 15-16). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Таким чином, відповідач у справі, як винна особа, який застрахував свою цивільну відповідальність, має обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. На підтвердження завданого збитку, позивач надав суду звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 0-23/12522 від 29.06.2023, дата оцінки станом на 15.06.2023, об`єкт оцінки: колісний транспортний засіб Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] (том 1, а.с. 21-51), яка була проведена за дорученням АТ СГ "ТАС" з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику вказаного колісного транспортного засобу. Відповідно до вказаного висновку, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] визначена за витратним підходом, без врахування ВТВ (величина втрати товарної вартості) та з урахуванням ПДВ на запасні частини становить 198 962 гривень 78 копійок (том 1, а.с. 30). На підставі вказаного звіту страховиком запропоновано позивачеві до відшкодування граничну суму за Полісом АТ 2343686 від 15.06.2022 з вирахуванням франшизи у остаточній сумі 127 000 гривень, яка була прийнята позивачем та перерахована страховиком на рахунок ТОВ "Ауді-Центр Київ" 13.07.2023 відповідно до платіжної інструкції № 349358 (а.с.14, 52). Разом з тим, дійсна вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу та вартість автомобіля у неушкодженому стані на день ДТП та розмір матеріального збитку, є значно вищими, ніж були визначені та сплачені страховиком, та були визначені висновком експерта № 2070 автотоварознавчого дослідження КТЗ Audi Q8 р.н. [NUMBER] , складеним 24.07.2023, відповідно до якого: ринкова вартість транспортного засобу Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки 07.06.2023 складає 2 640 998 гривень 10 копійок; вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення транспортного засобу Audi Q8, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.06.2023, на дату проведення розрахунків з врахуванням Акту прийому-передачі наданих послуг ТОВ "Ауді-Центр Київ" складає 283 414 гривень 66 копійок; значення становить величина втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу на дату оцінки складає 43 866 гривень 19 копійок; розмір матеріального збитку, завданого власнику внаслідок ДТП складає 310 228 гривень 97 копійок (том 1, а.с. 53-142). Зазначений висновок експерта підготовлено для подання до суду. Експерт про кримінальну відповідальність обізнаний, про що зроблено відмітку у висновку. Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 р. по справі № 320/9174/15-ц: «За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до абз. 2 п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судом в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку. Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України. Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 757/13525/18-ц , «обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи - [PERSON] на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Ягуар», була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).» Щодо доводів відповідача, що позивач узгодив суму відшкодування, а відтак не вправі претендувати на суму, більшу визначеної звітом від страхової компанії, суд відхиляє, оскільки статті 2, 22, 29, 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять заборони щодо суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фіктичним розміром шкоди 310 228 гривень 97 копійок та сумою страхового відшкодування, яка була ним отримана, 127 500 гривень, тобто 182 728 гривень 97 копійок. Водночас, вказана різниця містить у собі 2500 гривень франшизи, а тому додаткове стягнення цієї суми з відповідача буде безпідставним і у цій частині позов задоволенню не підлягає. Також, відповідно до п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Проведення експертизи № 2070 було здійснене з метою подання висновку до суду, а тому це не є частиною матеріальної шкоди, а є витратою, пов`язаною з розглядом справи, і підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному для відшкодування судових витрат, а тому в частині стягнення вартості проведення експертного дослідження у сумі 8800 гривень як частини матеральної шкоди задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Джерело: Постанова Верховного Суду від 23 січня 2020 року по справі № 580/1617/19. Водночас у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц Верховний Суд вказував "Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними". З огляду на зазначене, суд вважає за можливе визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 гривень, що відповідатиме засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, який зазнала моральних страждань через дорожньо-транспортну пригоду і тривалий та вартісний ремонт транспортного засобу. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 1-3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи часткове задоволення позову, відсутність об`єктивно обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а також витрати на проведення експертизи та професійну правничу допомогу.

Outcome: partial