Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

24.07.2024 представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, якою просить позбавити батьківських прав: [PERSON] , у відношенні їх дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати орган опіки надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно їх доньки; викликати в судове засідання свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2019 у справі №487/984/19 шлюб між сторонами припинено, дитина залишилась проживати з матір`ю у [ADDRESS] . 09.04.2019 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/989/19 стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, заборгованість по аліментах складає 122135,86грн. З моменту припинення шлюбних відносин з травня 2018 відповідач з дитиною не спілкується, її вихованням займається брат позивача. Відповідач не цікавиться успіхами доньки яка навчається у Миколаївській гімназії №1. Відсутність біологічного батька та його повне небажання сприяти розвитку дитини ускладнює такі процеси, як отримання закордонного паспорту для дитини, виїзд її за кордон із сім`єю на відпочинок, додаткові навчання, в яких потребується дозвіл обох батьків. Батько дитини умисно і свідомо тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач жодним чином не позбавлений можливості спілкуватися із дитиною, забезпечувати її матеріально, приймати участь у її вихованні, проводити з нею час. Позивач ніколи не створювала перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Відповідач ніколи не вітав з днем народження доньку навіть у телефонному режимі, не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 26.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.10.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 08.10.2024 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 07.10.2024 № 17660/02.02.01-22/03/012/24 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] , батьківських прав по відношенню до дитини, [PERSON] , [INFO] . Сторона позивача в судове засідання не з`явилась, надано до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримано, просить розглянути справу за її відсутності на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. Представник Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явився. Подано до суду заяву, якою позовну заяву підтримує, просить задовольнити, розгляд справи здійснити без участі представника з урахуванням наданого висновку. У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.08.2019 є батьками [PERSON] , [INFO] . 25.03.2019 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Цим рішенням відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 09.04.2019 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку старшого державного виконавця [PERSON] , судом встановлено, що заборгованості зі сплати аліментів від 10.07.2024 за виконавчим листом №487/989/19 від 21.10.2020 за період з березня 2021 по червень 2024 [PERSON] мав сплатити аліменти в сумі 135534,96грн., фактично сплачено 13399,10грн. та борг складає 122135,86грн. З довідки №156 від 27.06.2024 слідує, що адміністрація Миколаївської гімназії №31 ММР повідомляє зі слів класного керівника, що дійсно батько [PERSON] не бере участі в батьківських зборах, контакту з гімназією не підтримує, із вчителем не спілкується, не цікавиться шкільним життям своєї дитини, учениці 5-В класу [PERSON] , [INFO] , за весь навчальний період забирала дитину з навчального закладу лише мати [PERSON] , яка спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям доньки, приймає активну участь у батьківських зборах, дитина завжди охайна і доглянута. Учениця 5-В класу [PERSON] , [INFO] , характеризується як чуйна, ввічлива, доброзичлива, яка бере активну участь у громадському житті школи та класу. Має навчальні досягнення достатнього і середнього рівня. Мати [PERSON] спілкується з класним керівником та цікавиться шкільним життям доньки. Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 07.10.2024 № 17660/02.02.01-22/03/012/24 останній вважає доцільним позбавити [PERSON] , батьківських прав по відношенню до дитини, [PERSON] , [INFO] . Висновок вмотивований тим, що батько [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до листа Миколаївського міського центру соціальних служб від 11.09.2024 №35529/74.01-16/24-2, ставлення [PERSON] до батька є невизначеним, оскільки дитина з ним не спілкується, не має жодних спогадів про нього, між ними відсутній психоемоційний зв`язок. [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] , зі слів його матері, не проживає близько року, інформацією про його місцезнаходження жінка не володіє. Відповідач [PERSON] на виклик суду не з`являвся. Положеннями ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачем [PERSON] , не було вжито будь-яких заходів по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини [PERSON] (прізвище змінено з [PERSON] ), при тому, що останній зареєстрований по [ADDRESS] , а позивач разом з донькою проживають по [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини. Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України. Так, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Разом з тим, судовим рішенням у справі №487/989/19 від 09.04.2019 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття, що виключає подвійне стягнення аліментів. Крім того відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved