Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міьскрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , треті особи які не заявляються самостійних вимог щодо предмету позову [INFO] , орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради в якому просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час перебування у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Стосунки з [PERSON] поступово погіршувалися, що з рештою призвело до їх припинення. З часу народження неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] та він самостійно здійснює її виховання та утримання. Участі у вихованні та утриманні доньки ї мати - [PERSON] не приймає. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.03.2023 року у справі №686/24309/22 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з ним. За таких обставин, з метою захисту та реалізації прав та інтересів дочки [PERSON] та його прав, як батька дитини, уникнення суперечностей при визначенні відповідного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб; задля забезпечення можливості перетину державного кордону разом з малолітньою дочкою задля її оздоровлення та відпочинку; отримання ним допомоги, як особою, яка самостійно виховує малолітню дитину просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої доньки [PERSON] . Відзив на позов відповідачем поданий не був. Письмових пояснень щодо поданого позову від третіх осіб не надходило. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задоволити. Зазначила, що позивач та відповідачка перебували у фактичних шлюбних стосунках та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Стосунки між позивачем та відповідачкою не склалися та були припинені. З жовтня 2022 року [PERSON] виїхала за кордон де проживає на даний час. Після припинення стосунків їх спільна дочка залишилася проживати разом з позивачем, який з того часу самостійно її виховує та утримує. Участі у виховання та утриманні доньки відповідач не приймає. За рішенням суду місце проживання дитини було визначено разом з позивачем. Встановлення факту самостійного виховання та утримання доньки необхідно для отримання позивачу відповідного дозволу на виїзд за кордон разом з дитиною. Крім того встановлення вказаного факту необхідно також і для реалізації позивачем інших прав передбачених законодавством, для осіб, які самостійно виховують та утримують неповнолітніх дітей. Представник служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився. Подав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Представник [INFO] в судове засідання не з`явився. Причини своєї неявки суд не повідомив. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 09 квітня 2020 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно представлених податкових декларацій ФОП [PERSON] обсяг річного доходу останнього за 2020 рік склав 538870,00 гривень, за 2021 рік - 495210,00 гривень. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.03.2023 року (справа №686/24309/22) визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON] . Згідно характеристики, виданої дільничним офіцером поліції СДОП ВП Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 18.11.2022 року [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до довідок від 11.03.2023 року та 28.09.2023 року, які видані головою ОСББ «Марії Трембовецької 14», засвідчено факт, що [PERSON] та його донька [PERSON] постійно з 10.10.2022 року проживають у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] за цією адресою не проживає. Згідно акту обстеження умов проживання, який затверджений начальником служби у справах дітей 03.04.2024 року, за результатами проведеного огляду квартири [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання дитини [PERSON] за цією адресою задовільні, дитини має власну об лаштовану кімнату, має у достатній кількості одяг та взуття, засоби особистої гігієни. За цією адресою проживають малолітня [PERSON] та її батько [PERSON] . Згідно інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України встановлено, що в період з 01.05.2020 по 09.05.2024 рік [PERSON] неодноразово перетинала державний кордон, а саме: 20.02.2022 року здійснила виїзд та 23.02.2022 року повернулася до України; 02.03.2022 року здійснила виїзд та 29.07.2022 повернулася до України; 17.08.2022 року здійснила виїзд та 24.08.2022 року повернулася до України; 20.09.2022 року здійснила виїзд та 02.07.2023 року повернулася до України; 15.07.2023 року здійснила виїзд та 17.12.2023 року повернулася до України та 08.01.2024 року здійснила виїзд з території України. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] є її племінник. У 2020 році у [PERSON] народилася донька [PERSON] . На той час [PERSON] був у стосунках з [PERSON] , яка є матір`ю цієї дитини. Повідомила, що стосунки з [PERSON] у [PERSON] не склалися та вони разом не проживають. [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] у належній останньому квартирі по [ADDRESS] . Останній самостійно виховує та утримує доньку, участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] не приймає. Дитина взагалі не знає матері та про неї не згадує. Свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] є його товаришем, який має неповнолітню доньку [PERSON] . Зазначив, що декілька разів бачив [PERSON] у місті разом з його донькою [PERSON] . При цих зустрічах матері дитини не було. Зі слів [PERSON] йому відомо, що мати дитини участі в її утриманні та вихованні не приймає, а вихованням дитини займається лише він. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами частин першої та другої ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив встановити факт самостійного ним виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON] . Як на підставу вказаного позову останній по суті послався на факт ухилення від виконання [PERSON] , матір`ю дитини, своїх обов`язків щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже належним способом захисту у даній є справі є вимога позивача про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. Разом з цим суд зазначає, що у справах позовного провадження, встановлення певних юридичних фактів належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). З огляду на викладене суд зазначає, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed