Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, код ЄДРПОУ 35625014 (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 10 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 10303-02/2022. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Також згідно з п.п. 1.7. п. 1 кредитного договору клієнт підтверджує усвідомлення, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з п.п. 2.3. п. 2 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору його невід`ємною частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розмішені на сайтах товариства - https://www.zecredit.com.ua. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 08 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 08122022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 08122022 від 08 грудня 2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 43170,00 грн., з яких: - 15000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу - 28170,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умов Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08 грудня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Крім цього, 17 лютого 2022 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 301268. У відповідності до п.п. 1.1. кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.п. 2.1. кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, і яка зазначена в даному п.п. кредитного договору. Згідно з п.п. 2.4 кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Селфі кредит» суми кредиту на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені у підписаному сторонами кредитному договорі. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 29 лютого 2024 року до договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 15844,50 грн., з яких: - 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8844,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умов Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29 лютого 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 10303-02/2022 в розмірі 43170,00 грн.; заборгованість за Кредитним договором № 301268 в розмірі 15844,50 грн.; та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 жовтня 2024 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Так, представник відповідача, посилаючись на норми цивільного законодавства та практику Верховного Суду, звертає увагу суду на те, що позивачем не було доведено факту укладення сторонами спірних кредитних договорів, оскільки такі не містять підписів сторін договору у відповідності до положень ЦК України та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а тому вимоги позивача є необґрунтованими. Крім цього, представник відповідача [PERSON] вказує на те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які суду не надані. У підтвердження заборгованості відповідача за кредитними договорами надано тільки розрахунки заборгованості, створені зацікавленими особами. Щодо відступлення прав вимоги за кредитними договорами, представник відповідача [PERSON] зазначає наступне. Так, у доказ відступлення прав вимоги за кредитними договорами суду надано тільки витяги з реєстру боржників, які не містять підписи сторін договору факторингу, а містять тільки підписи представника позивача, що приводить до висновку, що такі реєстри створені самим позивачем, а тому останніми не доведено факт відступлення права вимоги за спірними кредитними договорами. Також, сторона відповідача звертає увагу суду, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогами закону, оскільки останніми здійснювалося нарахування процентів за кредитом після спливу строку кредитування, що не відповідає практиці Верховного Суду. 25 жовтня 2024 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника позивача Канак М.С. надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої сторона позивача, посилаючись на норми законодавства та практику Верховного Суду, заперечує всі твердження сторони відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Так, щодо укладання кредитних договорів, зазначає про те, що спірні кредитні договори були укладені відповідно до вимог чинного законодавства, а відповідач, з метою укладення вказаних кредитних договорів власноручно заповнив відповідні форми з даними в електронному вигляді та проставив свій електронний підпис на кредитних договорах, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Щодо перерахування кредитних коштів, представник позивача звертає увагу суду, що такі кошти перераховувалися на картковий рахунок відповідача, а тому така інформація є банківською таємницею та не перебуває у відкритому доступі. Разом з тим, сторона відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитних договорів стороною позивача не доведена, при цьому сам відповідач не визнає і водночас не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання грошових коштів «за дужки». Тобто, сторона відповідача фактично не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином, хоча сам мав право подати власний розрахунок заборгованості та виписку з карткового рахунку. Представник позивача підкреслює, що суд при розгляді справи оцінює сукупно як матеріали справи так і процесуальну поведінку сторін. Щодо переходу прав вимоги, представник позивача Канак М.С. , з посиланням на практику Верховного Суду, вказує на те, що договори факторингу за якими до відповідача перейшло право вимоги за спірними кредитними договорами не визнавалися недійсними, а тому, враховуючи презумпцію правомірності правочину, вважаються укладеними та підлягають до виконання. Сторона позивача вважає, що розрахунок заборгованості відповідача за кредитними договорами зроблено вірно та відповідно до вимог законодавства. Окрім цього, суду було надано розрахунок заборгованості відповідача за кредитними договорами та договори факторингу із додатками та платіжними інструкціями до них. Також, представник позивача Канак М.С. звертала увагу суду, що представником відповідача [PERSON] не надано суду належних доказів, передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у підтвердження представництва відповідача [PERSON] при розгляді даного спору. 28 жовтня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у який, останній посилаючись на практику Верховного Суду, знову звертав увагу суду, що позивачем не доведено факт укладання спірних кредитних договорів, факт отримання відповідачем кредитних коштів, а також вказував на невірний розрахунок заборгованості, здійснений позивачем. Щодо своїх повноважень на представництво відповідача, пояснив, що останнім у підсистемі «Електронний суд» було видано на ім`я представника доручення, що являється підтвердженням повноважень представника та відповідає вимогам законодавства. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2024 року відмовлено представнику позивача Канак М.С. у долученні доказів, поданих разом із відповіддю на відзив. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, скористались своїм право на подання відзиву на позовну заяву та заперечень, жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або проведення судового засідання у режимі відеоконференції до суду не направили, причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Щодо кредитного договору № 301268 від 17 лютого 2022 року, суд зауважує наступне. Так, суду надано копію Договору № 301268 про надання споживчого кредиту від 17 лютого 2022 року, сторонами якого вказано ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] , про такий договір надано суду у неповному обсязі, а саме відсутні останні сторінки такого договору та такий договір не містить обов`язкових реквізитів підписання такого договору сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладання спірного Договору № 301268 про надання споживчого кредиту від 17 лютого 2022 року між відповідачем та ТОВ «Селфі кредит» а також виникнення між останніми будь-яких правовідносин, пов`язаних із наданням [PERSON] грошових коштів у позику, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Суд, зауважує, що стороною позивача надано до суду копію договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року, відповідно до якого ТОВ «Селфі кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитними договорами, як вказують останні, і за Договором № 301268 про надання споживчого кредиту від 17 лютого 2022 року, у підтвердження чого, суду також надано акт прийому-передачі реєстру боржників № 2, витяг з реєстру боржників № 2 із зазначенням даних відповідача (прізвище, РНОКПП, номером кредитного договору, сумою заборгованості) та розрахунок заборгованості за кредитним договором, проте, як уже було зазначено, суду не було надано доказів того, що даний кредитний договір взагалі був укладений сторонами. Щодо кредитного договору № 10303-02/2022, суд зауважує наступне. Із матеріалів справи вбачається, що даний кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону - W4537 , про що свідчить п. 7 кредитного договору, в якому зазначені анкетні дані відповідача, відомості щодо його місця проживання, номер телефону, електронний підпис. Також електронним підписом [PERSON] було підписано Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 10303-02/2022 від 10 лютого 2022 року, в якому визначено Графік платежів та з якого вбачається, що сума кредиту за розрахунковий період становить 15000 грн та проценти за користування кредитом становить 4500 грн та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка. Таким чином, даний договір було укладено в електронному вигляді та відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Отже, із наведеного слідує, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір та відповідач отримав кошти у розмірі 15000 грн, які були перераховані на рахунок, вказаний у договорі. Доводи сторони відповідача, що між ним та позивачем у справі не укладалося будь-яких договорів є необгрунтованими, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на спростування даних обставин, а саме банківську виписку по рахунку, або довідку з Банку про неналежність йому рахунку, на який відбувалось зарахування коштів та неналежність йому вказаного в договорі кредиту номеру телефону. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 10303-02/2022 від 10 лютого 2022 року за період з 08 грудня 2022 року по 31 травня 2024 року, заборгованість відповідача за даним кредитним договором складає 43170,00 грн., з яких: - 15000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу - 28170,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 08 грудня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 08122022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 08122022 та Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 08122022 від 08 грудня 2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10303-02/2022 у розмір 43170,00 грн. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже, матеріали справи містять належні докази переходу права вимоги за кредитним договором № 10303-02/2022 від 10 лютого 2022 року від ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, суд звертає увагу, що договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована, а тому доводи сторони відповідача в цих частинах суд оцінює критично. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Відповідно до кредитного договору № 10303-02/2022 від 10 лютого 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 30 днів, тобто з 10 лютого 2022 року до 11 березня 2022 року. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до договору факторингу набуло право вимоги заборгованості. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 30 днів по 11 березня 2022 року, що, виходячи з передбаченої договором процентної ставки, становить 4500,00 грн, а тому доводи сторони відповідача у цій частині заслуговують на увагу, та позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення та стягнення із відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 19500,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 4500,00 грн, оскільки нарахування та стягнення із відповідача процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вищевказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо доводів сторони позивача про відсутність у представника відповідача [PERSON] повноважень на представництво відповідача, суд зауважує наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Повноваження ж адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Так, матеріали справи містять доручення відповідача [PERSON] , яким останній уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в судах України, сформована за допомогою підсистеми «Електронний суд». Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 18 лютого 2021 року у справі № 300/1329/20) довіреність, видана за допомогою підсистеми «Електронний суд» не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого позивачем судового збору пропорційно до суми задоволених судом вимог у розмірі 1000,45 гривень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial