Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

08 жовтня 2024 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №173/1767/14 від 12.09.2014 з відповідача стягувались аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.08.2014 і до повноліття дитини. З 8 липня 2017 року на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037 від 17.05.2017 змінено мінімальний розмір аліментів, що тепер не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 192 СК України просила врахувати, що розмір аліментів присуджений за попереднім рішенням суду менший ніж законодавчо визначений мінімальний розмір. Просила збільшити розмір аліментів визначених рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №173/1767/14 від 12.09.2014 та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.07.2017 року, з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037 від 17.05.2017. 09 жовтня 2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників розгляду справи на 31 жовтня 2024 року. 10 жовтня 2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить суд задовольнити заяву. 24 жовтня 2023 року відповідач отримав копію позовної заяви та ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року, відзив на позовну заяву від останнього на адресу суду не надходив. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи. Враховуючи, що відповідач повідомлений про розгляд даної справи належним чином, не подав суду відзиву на позовну заяву, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини Згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.2014, виданого виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області народилась [PERSON] , в графі батьки вказані [PERSON] та [PERSON] . З ухвали\~Верхньодніпровського районного\~суду Дніпропетровської\~області №173/1767/14\~від 16.01.2018\~про видачу\~дублікату виконавчого\~провадження вбачається,\~щорішенням\~Верхньодніпровського районного\~суду від\~12\~вересня 2014\~року по\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~про стягнення\~аліментів позовні\~вимоги позивача\~задоволені частково\~та стягнуто\~з [PERSON] ,\~на користь\~ [PERSON] ,\~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~1/4\~частини всіх\~видів його\~заробітку (прибутку)\~але не\~менше 30\~відсотків від\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно,\~починаючи стягнення\~з 13.08.2014\~року і\~до повноліття\~дитини. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] 27 грудня 2019 року уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини, які регулюються главою 15 розділу ІІІ Сімейного Кодексу України. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, які зобов`язаний сплачувати відповідач на користь позивача, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII\~частину 2 статті 182 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині 1 статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту статті 192\~СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15\~травня 2006\~року №3 вказано, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Звертаючись до суду з позовом, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на зміну норми закону про розмір аліментів, як на єдину підставу для збільшення розміру присуджених аліментів. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» від\~03\~липня 2018\~року №\~2475 частину другу статті 182\~СК України викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з цим, Законом України\~від 03\~липня 2018\~року №\~2475-VIII частину першу статті 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а державний виконавець, розраховуючи належну до стягнення суму аліментів, повинен виходити з мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позиція щодо застосування даної норми права викладена у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, від 04 березня 2010 року у справі № 682/3112/18, від 04 листопада 2020 року у справі № 601/858/19. За ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Оскільки позов залишено без задоволення, відповідно до ч. 7 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати слід покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed