Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у спільному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що вони із відповідачем проживають окремо, водночас діти [PERSON] , [PERSON] , проживають разом із позивачем, окремо від відповідача, та перебувають на утриманні позивача. Згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2021 у справі № 951/863/20 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] до досягнення нею повноліття стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] до досягнення нею повноліття стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вказала, що з часу присудження аліментів збільшились потреби дітей, що зумовило додаткові витрати на утримання дітей, зокрема, з причин інфляції та інших, що не залежать від волі позивача, витрати на утримання дітей значно зросли, матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки він станом на 2024 рік є військовослужбовцем, тому має стабільний дохід, а матеріальне становище позивача є мінливим та нестабільним, оскільки вона не має постійного місця роботи, підприємницькою діяльністю не займається. За таких підстав відповідно до ст.181 СК України та ст.192 СК України позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей, з твердої грошової суми у розмірі 1300 грн щомісячно на третину від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 19.09.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 11.10.2024 на 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] не з`явилася у судове засідання, 11.10.2024 подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Аналогічного змісту заяву вона подала також 05.11.2024. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У вказаний строк відзив на позовну заяву не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Судове засідання відкладено на 05.11.2024, повторно направлено повістку-повідомлення відповідачу за адресою місця його реєстрації. Проте, 18.10.2023 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти причина невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Також повідомлення про розгляд справи та оголошення про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання 29.10.2024 розміщувалося на офіційному Веб-сайті суду. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено правову позицію, відповідно до якої у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Верховний Суд у постановах від 13.11.2020 у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08.12.2021 у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин та не подав відзиву. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Суд встановив, що від спільного шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Позивач із відповідачем проживають окремо, водночас діти - [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем, окремо від відповідача. Згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2021 у справі № 951/863/20 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] до досягнення нею повноліття стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] до досягнення нею повноліття стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з довідкою №4/5653 від 22.07.2024, виданою [INFO] , відповідач [PERSON] з 04.07.2024 є військовослужбовцем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Такий висновок неодноразово наводив і Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 22.05.2019 у справі №444/2619/16-ц; від 18.09.2019 у справі №127/12177/17-ц. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо підстав для зміни способу стягнення аліментів суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2024 становить 3196 грн. Так, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн щомісячно були визначені судом у 2021 році. Наразі двоє дітей для свого інтелектуального та соціального розвитку, а також для забезпечення належних умов проживання та навчання потребують більших витрат, ніж на момент постановлення судового рішення від 31.03.2021. Також суд враховує, що наразі з огляду на зростання розміру прожиткового мінімуму, враховуючи підняття ринкових цін на товари та послуги, яких щоденно потребує дитина, рівень інфляції в країні, наразі, розмір раніше визначених на утримання дітей сторін аліментів є недостатнім для забезпечення дітям належного життєвого рівня. Також відповідно до довідки №4/5653 від 22.07.2024, виданої [INFO] , відповідач [PERSON] призваний на військову службу, що свідчить про зміну матеріального становища відповідача. Щодо способу стягнення аліментів, суд зазначає, що абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України регламентує, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому у судовому засіданні позивач наполягала на стягненні аліментів саме у частці від доходу відповідача, мотивуючи це можливістю збільшення у майбутньому розміру такого доходу, що відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей сторін. Відтак, зважаючи на зміну з часу ухвалення судового рішення від 31.03.2021 мінімально необхідного рівня матеріального забезпечення дитини відповідного віку, на збільшення витрат на утримання дитини, що впливає на майновий стан позивача, суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя двох неповнолітніх дітей будуть аліменти в розмірі третини частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому розмір аліментів необхідно визначити в розмірі третини частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи з дати набрання чинності рішенням суду і до досягнення найстаршими дітьми повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Беручи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved