Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

20 червня 2024 року позивач звернулася до суд з цим позовом до відповідачів Державного комунального підприємства «Луцьктепло», Виконавчого комітету Луцької міської ради. Протокольною ухвалою суду від 18 липня 2024 року в якості співвідповідача у справі залучений Луцький міський голова [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 02 серпня 2022 року, як власник квартири [ADDRESS] та споживач послуг з теплопостачання, які надаються ДКП «Луцьктепло», 17 серпня 2022 року у відповідь на свою заяву отримала від відповідача пакет документів, переважна більшість яких складена російською мовою. Однак, надання інформації іноземною мовою, тим паче мовою збройного агресора, є порушенням грубим порушенням чинних законодавчих норм, а також сприяє русифікації громадян України. Використання російської мови в документообігу є неприпустимим та безпосередньо порушує її права та законні інтереси як споживача. Просить врахувати, що на даний час на території України рф розв`язала війну та однією з інструментів геополітичної експансії агресор використовує мовне питання. Такі дії посадових осіб ДКП «Луцьктепло» змушують її володіти та використовувати мову окупантів, що спричиняє їй не аби яку моральну шкоду. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 1\~000\~000,00 грн. Відповідач ДКП «Луцьктепло» у письмовому відзиві позов заперечив. Відповідач Виконавчий комітет Луцької міської ради у письмовому відзиві позові заперечив. Відповідач Луцький міський голова [PERSON] письмового відзиву на позов не надав. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у її позові, суду пояснила, що завдана їй моральна шкода полягає у постійному стресі, який вона відчуває через війну в державі та одночасне використання державним підприємством мови агресора. Популяризація російської мови ДКП «Луцьктепло», для неї, як свідомого українця, призводить до моральних страждань та душевних хвилювань, що, у свою чергу, призводить до загального погіршення її здоров`я. Просила позов задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Вважає, що ні виконавчий комітет, ні міський голова, не є належними відповідачами у цьому спорі. Представник відповідача ДКП «Луцьктепло» у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності. Відповідач Луцький міський голова Ігор Поліщук у судове засідання не прибув, свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 577-1 від 24.09.2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Вказане рішення розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради https://www.lutskrada.gov.ua. Позивачка [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються ДКП «Луцьктепло» за адресою: [ADDRESS] на підставі Публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Частиною 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Супровідним листом від 17 серпня 2022 року №2676/14 [PERSON] , як споживачем, було отримано від ДКП «Луцьктепло», як надавачем послуг, витребувану нею відповідною заявою документацію. Серед отриманих документів, їх частина містила документи, які повністю або частково сформовані на російській мові. Вищевказані обставини сторонами не оспрорюються. Статтею 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Згідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачає що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Протокол № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.1999 року № 10-рп (справа про застосування української мови) надано тлумачення положенню ч. 1 ст. 10 Конституції України, відповідно до якого українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом. За своєю організаційно-правовою формою відповідач є державним комунальним підприємством, а тому беззаперечним є те, що єдиною та виключною формою ділового спілкування зі споживачами для ДКП «Луцьктепло» є українська мова. Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою. Відповідно до ч. 6 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» інтернет-представництва (в тому числі вебсайти, вебсторінки в соціальних мережах) органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій державної і комунальної форм власності, медіа, зареєстрованих в Україні, а також суб`єктів господарювання, що реалізують товари і послуги в Україні та зареєстровані в Україні, виконуються державною мовою. Поряд з версією інтернет-представництв (у тому числі вебсайтів, вебсторінок у соціальних мережах), виконаних державною мовою, можуть існувати версії іншими мовами. Версія інтернет-представництва державною мовою повинна мати не менше за обсягом та змістом інформації, ніж іншомовні версії, та завантажуватись за замовчуванням для користувачів в Україні. Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» підприємства, установи та організації всіх форм власності, фізичні особи-підприємці, інші суб`єкти господарювання, що обслуговують споживачів (крім випадків, встановлених частиною третьою цієї статті), здійснюють обслуговування та надають інформацію про товари (послуги), у тому числі через інтернет-магазини та інтернет-каталоги, державною мовою. Інформація державною мовою може дублюватися іншими мовами. Конституційний Суд України у рішенні від 14.07.2021 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (далі Рішення) наголосив на тому, що громадянин України не має обов`язку володіти іншою мовою, ніж державна, тому надання йому поза його волею інформації іншою мовою, ніж державна, є порушенням його прав, що є несумісним із Конституцією України. Крім того, Рішенням визначено, що у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації й використанням нею «мовного питання» як одного з інструментів своєї геополітичної експансії, загроза українській мові рівносильна загрозі національній безпеці України, існуванню української нації та її держави, і без повноцінного функціонування української мови в усіх ділянках публічного життя суспільства на всій території України українській нації загрожує втрата статусу й ролі титульної й державотворчої нації, що є рівнозначним загрозі зникнення Української держави з політичної карти світу. Українська мова як єдина державна має юридичний статус обов`язкового засобу спілкування в публічних сферах усередині країни. У Рішенні також зазначено, що влада російської федерації використовує російську мову як один із інструментів геополітичної експансії, унаслідок чого створено загрозу загострення міжетнічних стосунків. Мовне питання від початку постання України як незалежної держави є одним із головних у веденні російською федерацією гібридної війни проти України. Трагічні наслідки таких дій з боку російської федерації для нашої держави виявилися в збройній агресії проти України, коли російська федерація здійснила окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а також в Донецькій та Луганській областях з утратою Україною на цій частині території свого суверенітету. З огляду на це громадяни України зобов`язані володіти винятково державною мовою та не зобов`язані володіти іншими мовами. Всупереч вищенаведеному, на запит позивача, як споживача послуг, відповідач надав їй інформацію частково російською мовою, що суперечить чинному законодавству. Вищенаведене беззаперечно свідчить про порушення ДКП «Луцьктепло» прав та законних інтересів позивачки [PERSON] , як споживача послуг, які надаються останній відповідачем, чим позивачці завдано моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до усталеної судової практики під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає доведеним, що дії відповідача ДКП «Луцьктепло» у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-слідчий зв`язок. Так, суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем при наданні позивачці відомостей по її особовому рахунку було використано саме російську мову, тобто мову держави, яка здійснює збройну агресію по відношенні до України та фактично здійснює заходи для знищення Української державності в цілому. Завдана позивачці моральна шкода полягає у виникненні у неї, як у споживача, побутових незручностей, отриманні моральних страждань, які остання відчуває використання державним підприємством мови агресора; а відтак необхідністю прикладення психологічних, часових затрат для відновлення свого порушеного права. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди у заявленому нею розмірі не доведені. Враховуючи характер та тривалість моральних душевних страждань позивачки, незручностей у зв`язку з цим, неправомірності і тривалості невиконання відповідачем законних вимог споживача, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 1 000 грн. На переконання суду, зазначена сума відшкодування буде відповідати принципам розумності й справедливості, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка. Моральну шкоду слід стягнути з відповідача ДКП «Луцьктепло», як особа, яка безпосередньо спричинила шкоду. У задоволенні позовних вимог до відповідачів Виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцького міського голови Ігоря Поліщука слід відмовити, адже вони не є належними відповідачами у справі, бо у будь-які спірні правовідносини із позивачем, як споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ДКП «Луцьктепло», ці особи не вступали, моральної шкоди їй не завдавали, а ДКП «Луцьктепло» є окремою юридичною особою.

Outcome: partial