Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.09.2022 року між сторонами укладено кредитний договір (оферти) №08.09.2022-100001665. В подальшому договір №08.09.2022-100001665 від 08.09.2022 року було переоформлено, шляхом укладення між сторонами 06.10.2022 року кредитного договору №06.10.2022-010000084. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 9000 грн. строком на 42 дні. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 09.08.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 13050 грн. 00 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2970 грн. 00 коп. та по процентам в розмірі 10080 грн. 00 коп., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку із вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 13050 грн. 00 коп., а також судові витрати по справі. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.38-39). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.10.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Чакій І.В. про закриття провадження у справі (а.с.56-57). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В заяві про закриття провадження просив справу слухати за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підвтерджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.47, 55). Відзив на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) №08.09.2022-100001665, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 грн. строком на 42 дні, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), заявкою на отримання кредиту, підтвердженням укладення кредитного договору (а.с.10 зворотній бік 15). Кредитний договір (оферти) №08.09.2022-100001665 було переоформлено, шляхом укладення 06.10.2022 року між сторонами нового кредитного договору №06.10.2022-010000084, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), заявкою на отримання кредиту, підтвердженням укладення кредитного договору (а.с.18 зворотній бік 23). Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заявки про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 9000 грн. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується електронною квитанцією про переказ коштів, сформованою платіжним сервісом «Приват Банк», системою LiqPay (а.с.25). Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №06.10.2022-010000084 від 06.10.2022 року вбачається, що заборгованість [PERSON] складає 13050 грн. 00 коп., з яких: 2970 грн. 00 коп. - основний борг, 10080 грн. 00 коп. - проценти за період з 06.10.2022 року по 17.11.2022 року (а.с.24). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями частин 1 та 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 року у справі № 234/7159/20. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Разом з тим, в заяві про закриття провадження у справі позивач зазначив, що відповідачем 11.10.2024 року сплачено 13050 грн. 00 коп. та судовий збір в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи те, що відповідач після подачі позову повністю сплатив заявлену до стягнення заборгованість за кредитним договором, а також понесені позивачем судові виторати, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed