Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У лютому 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 83798,12 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Між Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитні договори: 07.04.2017 року кредитний договір №200801409201 видано кредит у сумі 39107,96 грн.; 26.12.2019 року кредитний договір №1001495103301 видано кредит у сумі 15000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.12.2023 року склала: 1) По кредитному договору від 07.04.2017 № 200801409201 - 66657,56 (шістдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 56 копійок) грн., з яких: 39107,96 грн. - заборгованість за кредитом; 27549,6 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 26.12.2019 № 1001495103301- 17140,56 (сімнадцять тисяч сто сорок гривень 56 копійок) грн., з яких: 9358,37 грн. - заборгованість за кредитом; 1,89 грн. - заборгованість процентами; 7780,3 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 31.12.2023 року склала 83798,12 (вісімдесят три тисячі сімсот дев`яносто вісім грн. 12 коп.) гривень. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. 07.05.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити у повному обсязі, оскільки відсутні будь-які докази у матеріалах справи, що відповідач приймав пропозиції із вказаними умовами, підписував, був ознайомлений чи приєднувався до Договору, що містить такі умови, а також у матеріалах справи відсутні будь-які, пропозиції, договори заяви правила тощо, які містили вищевказані пункти, умови на які погоджувався чи приймав відповідач. Також, у заяві відповідач просить застосувати строки позовної, оскільки останній платіж було здійснено 30.11.2020 року, а тому вважає, що строк позовної давності сплив 30.11.2023 року. 30.05.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказали, що відповідачем підписано заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001495103301 від 26.12.2019 року, підписанням заяви відповідач власноручно підтвердила, що ознайомилась і погоджується із ДКБО. Вказали, що виписка по рахунках банка є належним та допустимим доказом щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків. Банком не нараховувалась відповідачу неустойка та пеня. А також зважаючи на дію карантину на території України та введення воєнного стану банком не було пропущено строк позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. У позові представник позивача просив розгляд справи провести без їх участі, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду направила заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, з підстав, викладених у відзиві просила відмовити у задоволенні позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 07.04.2017 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви №200801409201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 1 000,00 грн. із строком кредитування 12 місяців з стандартною процентною ставкою 47,88% річних. Кредитний ліміт в подальшому було збільшено до 39107,96 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором №200801409201 від 07.04.2017 року станом на 01.01.2024 року, сума боргу становить 66657,56 грн., з яких: 39107,96 грн. - заборгованість за кредитом; 27549,6 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. 26.12.2019 року [PERSON] звернулась до АТ "ПУМБ" із заявою №1001495103301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до даної заяви, Клієнт, підписанням цієї заяви беззаперечно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ" в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (у урахуванням всіх змін)і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Згідно даного договору відповідачу надається споживчий кредит в сумі 15 000,00 грн. строком на 24 місяці, стандартна процентна ставка 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,99%, реальна річна процентна ставка 106,7898%. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором № 1001495103301 від 26.12.2019 року станом на 01.01.2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем склала 17140,56 грн., з яких: 9358,37 грн. - заборгованість за кредитом; 1,89 грн. - заборгованість процентами; 7780,3 грн. - заборгованість за комісією. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Підписавши заяви відповідач підтвердила своїм підписом, що між ним та АТ «ПУМБ» було укладено кредитні договори на вказаних вище умовах. Окрім цього, із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач фактично користувалася кредитними коштами, зважаючи на те, що нею періодично здійснювалися платежі по погашенню суми боргу, при цьому останнє погашення за кредитним договором № 1001495103301 від 26.12.2019 року відбулося 26.11.2020 року у розмірі 823 грн 87 коп., а за кредитним договором №200801409201 від 07.04.2017 року - 30.11.2020 року у розмірі 4 674,34 грн. 02.01.2024 АТ «ПУМБ» надіслав на адресу [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) щодо погашення суми боргу по кредитному договору № 200801409201 від 07.04.2017 року та по кредитному договору № 1001495103301 від 26.12.2019 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів. У той же час, відповідачем були порушені зобов`язання, передбачені кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. Положенням ст. 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що відповідачем не спростовано розміру боргу і не доведено його відсутністю або його погашення чи часткового погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, враховуючи, що відповідач зобов`язання по погашенню заборгованості не виконав, чим порушив вимоги ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, позивач має право вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № 200801409201 від 07.04.2017 року та по кредитному договору № 1001495103301 від 26.12.2019 року у розмірі 83798,12 грн. Щодо строку та підстав нарахування позивачем процентів за користування відповідачкою кредитними коштами, то суд зазначає таке. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. № 200801409201 від 07.04.2017 року та по кредитному договору № 1001495103301 від 26.12.2019 року Як встановлено судом, сторони у заяві № 200801409201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 07.04.2017 року та у заяві № 1001495103301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 26.12.2019 року узгодили строк кредитування, зі спливом строку кредитування договір продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач не перевищував встановлені кредитним договором ставки по відсоткам за наданим кредитом. Разом з цим, відповідачкою не наданий контррозрахунок розміру нарахованих процентів. Отже, обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як вбачається із змісту позову, відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка виникла, добровільно у повній мірі не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості не надано. Суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. У той же час, відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем заявлено позов із пропущенням строків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний правовий висновок щодо строку позовної давності наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №457/462/16-ц, провадження №61-21807св19. Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30.06.2023. Крім того, п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення з відповідним позовом до суду. Щодо тверджень відповідача стосовного того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є неналежними доказами наявності заборгованості. Суд звертає увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є належними доказами наявності заборгованості. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а саме з відповідача на користь позивача стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 83798,12 грн. К порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved