Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 16/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:11:001:0126 площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:11:001:0135 площею 0,0204 га цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належали померлому на праві спільної сумісної власності. У встановленому законом порядку спадщину після чоловіка вона прийняла. 03 січня 2024 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченком В.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач як дружина померлого [PERSON] , отримала у спадок 16/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] належать відповідачу [PERSON] , розмір її частки складає 9/25. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,1 га, кадастровий номер: 5310136400:11:001:0126, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] . Також, [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0204 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0135, цільове призначення для ведення садівництва. Однак, 03 січня 2024 року постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка В.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельних ділянок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номери: 5310136400:11:001:0126, 5310136400:11:001:0135 у зв`язку з тим, що не визначена частка спадкодавця у спадковому майні, яка перебуває у спільній власності. Тому позивач просила суд припинити право спільної сумісної власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номери: 5310136400:11:001:0126, 5310136400:11:001:0135; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0585 га, частка 585/1000, кадастровий номер 5310136400:11:001:0126 та на 0,0078 га, частка 78/204, кадастровий номер 5310136400:11:001:0135, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Також просила визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0415 га, частка 415/1000, кадастровий номер 5310136400:11:001:0126 та на земельну ділянку площею 0,0128 га, частка 128/204, кадастровий номер 5310136400:11:001:0135, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 19 березня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в загальному позовному провадженні. Цією ж ухвалою у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка Вячеслава Анатолійовича витребувано докази, а саме копію спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] . Відповідач Полтавська міська рада надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. У відзиві посилалась на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту права, а саме, позивач не звертається із позовною вимогою усунути перешкоду в нотаріальному оформленні спадкових прав, а одразу просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Крім того, позивач просить визнати право власності за відповідачем, що не передбачено чинним законодавством. Вимога позивача про визнання права власності на частки земельних ділянок у співвідношенні, визначеному інженером-землевпорядником [PERSON] відповідно до топографічних знімків з позначенням фактичного користування земельними ділянками не відповідає вимогам до землевпорядних документів. Крім того, зазначені частки не відповідають вимогам ст. 370, 377 ЦК України та ст. 126 ЗК України. Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. Інші заяви по суті справи або клопотання від сторін суду не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача Полтавської територіальної громади Вусик М.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечив. При цьому посилався на обставини, викладені у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи у справі наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін та відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що в засідання не з`явилась. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 37). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 05 жовтня 2009 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, яким все належне йому майно заповідав повністю дружині [PERSON] (а.с. 40). Позивач [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] та спадкоємцем його майна за законом та заповітом. Також встановлено, що приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченком В.А. 18 вересня 2023 року після померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу за № 87/2023 за заявою позивача [PERSON] . В матеріалах спадкової справи також наявна заява дочки спадкодавця [PERSON] , яка повідомила, що їй відомо про наявність заповіту [PERSON] та його зміст. Разом з тим, вона не є особою пенсійного віку, не має ніякої групи інвалідності, погоджується та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на ім`я дружити померлого [PERSON] (а.с. 47-51). Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до спадкової справи не надходило. 03 січня 2024 року приватним нотаріусом на ім`я позивача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] на 16/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] (а.с. 82). Встановлено, що [PERSON] за життя на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Київської районної у м. Полтаві ради від 27 жовтня 2008 року належали земельні ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0,1 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0126 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельна ділянка площею 0,0204 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0135 з цільовим призначенням для ведення садівництва. Вказані обставини також підтверджуються Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №510517 та серії ЯЖ №510519 (а.с. 68, 69). Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка В.А. від 03 січня 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер якої 5310136400:11:001:0126 та на земельну ділянку, кадастровий номер якої 5310136400:11:001:0135, що розташовані за адресою [ADDRESS] , після померлого [PERSON] , у зв`язку з не визначенням розміру часток земельних ділянок спадкодавця. При вирішенні питання щодо розміру часток в праві спільної сумісної власності на землю суд виходить з такого. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Зазначеними нормами закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності, крім випадків, коли має місце цілісність об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. В таких випадках визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від часток в праві власності на будівлю і споруду. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370 - 372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила "з урахуванням обставин, що мають істотне значення". При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою "суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої". Абзацом 1 пункту 21 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України також передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Судом встановлено, що між співвласниками склався фактичний порядок користування земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] , який не в повній мірі відповідає розмірам часток співвласників, але є близьким до розміру ідеальних часток співвласників у праві власності. Як підтверджується даними топографічної зйомки з позначенням фактичного користування земельною ділянкою, що виконана інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] , у фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] у таких розмірах: земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0126, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0585 га (частка 585/1000), земельна ділянка площею 0,0204 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0135, цільове призначення для ведення садівництва 0,0078 га (частка 78/204). У фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] у таких розмірах: земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0126, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0415 га (частка 415/1000), земельна ділянка площею 0,0204 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0135, цільове призначення для ведення садівництва 0,0126 га (частка 126/204) (а.с.116). Позивач просить визначити розмір часток у праві власності на земельні ділянки за фактичним користуванням з незначним відхиленням від розміру ідеальних часток у праві спільної власності на житловий будинок. Визначення часток у вказаних розмірах не порушує прав відповідача [PERSON] , оскільки визначає її частку в розмірі більшому, ніж її частка в праві спільної власності на житловий будинок з господарськими спорудами. Крім того, будь-яких заперечень проти визначення часток співвласників земельної ділянки за фактичним користуванням відповідач суду не надала. У заяві про розгляд справи за її відсутності суду повідомляла, що проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. На підставі викладеного суд вважає за необхідне визначити частки [PERSON] , які успадкувала позивач [PERSON] у праві спільної власності на земельні ділянки відповідно до фактичного користування, які згідно даними топографічної зйомки з позначенням фактичного користування земельною ділянкою, що виконана інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] складають: на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0126 - 585/1000, на земельну ділянку площею 0,0204 га з кадастровим номером 5310136400:11:001:0135 - 78/204. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред`явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] , у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса позбавлена можливості, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові. Обираючи спосіб захисту порушеного права суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] право власності на 585/1000 частин земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: 5310136400:11:001:0126, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та на 78/204 частину земельної ділянки, площею 0,0204 га, кадастровий номер: 5310136400:11:001:0135, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з визначенням часток співвласників кожному із співвласників спільне майно належить на праві спільної часткової власності відповідно до належних їм часток. Тому відсутні підстави для припинення права спільної сумісної власності на спірні земельні ділянки. В цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимог про визнання права власності на земельні ділянки у визначених частках за [PERSON] суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] не має повноважень на звернення до суду в інтересах [PERSON] , в тому числі з вимогами про визнання за відповідачем права власності. Але, як встановлено судом, спірні земельні ділянки належать [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №510517 та серії ЯЖ №510519 та (а.с. 68, 69). Тому позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] задоволенню не підлягають. В той же час оскільки судом визначено частки одного з двох співвласників земельних ділянок, з метою правової визначеності сторін, суд вважає за необхідне констатувати, що після визначення часток, що належали [PERSON] , і які успадковані його дружиною [PERSON] , розмір часток [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер: 5310136400:11:001:0126, складає 415/1000, на земельну ділянку площею 0,0204 га, кадастровий номер: 5310136400:11:001:0135, 126/204. На підставі викладеного позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial