Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.09.2021 між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «МініКаскоXL» №02/XL (надалі - Договір). Відповідно до п. 1 Договору предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме транспортним засобом «Volkswagen CC», 2013 р.в., номер кузова (шасі) [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , (надалі - застрахований ТЗ). В період дії Договору, а саме 18 січня 2022 року приблизно о 23 годині 00 хвилин мала місце дорожньо-транспортна пригода за адресою: м. Київ, вул. В.Верховинця, 3, за участю транспортного засобу «Volkswagen CC»,д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Ford», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП, визнано [PERSON] , який керував автомобілем«Volkswagen CC», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/2747/22 від 18.02.2022 року. Позивач разом з заявою про отримання страхової виплати подав до ПрАТ Звіт про оцінку майна № 45/46.01.22 від 31.01.2022 року та квитанцію за експертні послуги, надані документи були на виконання умов Договору. ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» надала відповідь на заяву [PERSON] від 14.02.2022 року з відмовою страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. 13 липня 2022 року позивач [PERSON] звернувся зі скаргою до Національного банку України для врегулювання питання з Приватним акціонерним товариством «страхова компанія «Саламандра» за страховим полісом від 13.10.2021 року №МК209 за договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «MiniКАСКО XL» № 02/ XL від 11.09.2021. 02 серпня 2022 року НБУ надав відповідь на скаргу [PERSON] в якій зазначає, що з метою з`ясування питань про які йдеться в скарзі НБУ надіслав до страхової компанії відповідний запит. У відповідь на цей запит страховик надав роз`яснення, що було проведено інженерно-технічне дослідження обставин ДТП та механізму утворення пошкоджень на автомобілях «Volkswagen CC», д.н.з. [NUMBER] та «Ford», д.н.з. [NUMBER] , згідно яких отримано Висновок експерта від 08.02.2022 № 27/22 та встановлено, що пошкодження на автомобілях не відповідають один одному по формі та напрямку утворення. На підставі Висновку експерта від 08.02.2022 року № 27/22 ПрАТ «СК «Саламандра» листом від 14.02.2022 повідомив [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування. На переконання позивача, лист про відмову у перерахуванні страхової виплати свідчить про те, що всі дії/бездіяльність відповідача, як надавача фінансових послуг, свідчать про небажання виконувати умови Договору та порушення його прав як споживача фінансових послуг. Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем складається: 117 901,50 (сума боргу) + 20 208,87 (інфляційне збільшення) + 1 987,42 (штрафні санкції) + 2 418,03 (пеня) - 3000 (розмір франшизи) = 142 515,82 грн. Крім того, через неправомірні дії відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, яку останній визначив у розмірі 14 551 грн. 58 коп. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється здійснити виплату страхового відшкодування. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.99, том 1). 24.03.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог позивача оскільки на думку відповідача існують сумніви щодо достовірності викладених позивачем обставин події. Сумніви щодо достовірності пояснень позивача також на думку відповідача були підтверджені відомостями інтернет-аукціонів США щодо продажу пошкоджених транспортних засобів, на яких серед запропонованих варіантів міститься транспортний засіб «Volkswagen CC», д.н.з. [NUMBER] з аналогічними пошкодженнями (а.с. 108-113, том 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року призначено у справі судову експертизу (а.с.122-123, том 2). 29.08.2024 року до суду надійшов лист експерта про неможливість проведення експертного дослідження (а.с. 191, том 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2024 року провадження у справі поновлено (а.с. 192, том 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 199, том 2). У судове засідання представник позивача не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 202, том 2). Представник відповідача у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву про можливість розгляду справи без участі їх представника (а.с. 190, том 2). Третя особа у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 18 січня 2022 року приблизно о 23 годині 00 хвилин мала місце дорожньо-транспортна пригода за адресою: м. Київ, вул. В.Верховинця, 3 за участю транспортного засобу «Volkswagen CC»,д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Ford», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП, визнано [PERSON] , який керував автомобілем«Volkswagen CC», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/2747/22 від 18.02.2022 року. З метою отримання страхового відшкодування Позивач разом з заявою про отримання страхової виплати подав до ПрАТ Звіт про оцінку майна № 45/46.01.22 від 31.01.2022 року та квитанцію за експертні послуги. ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» надала відповідь на заяву [PERSON] від 14.02.2022 року з відмовою страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні положення щодо зобов`язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати у вигляді грошової суми - то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. Тобто, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання. Таким чином, пеня, три проценти річних та інфляційні витрати є відповідальністю Страховика за прострочення грошового зобов`язання (висновок Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 202/4373/16-ц). Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи (висновок Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №344/2041/15, від 18.04.2018 у справі №554/5207/16). Відповідно до п. 14.6. укладеного Договору, Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування. Як було зазначено вище, відповідач повинен був прийняти рішення та здійснити виплату страхового відшкодування протягом двадцяти робочих днів після отримання Заяви про виплату (яку було отримано відповідачем 19.01.2022), тобто не пізніше 17.02.2022. Однак, згідно заяви відповідача листом на заяву позивача страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування - 14 лютого 2022 р., отже період розрахунку повинен бути з часом відмови у виплаті страхового відшкодування 14.02.2022 - 01.09.2022 р. Розрахунок суми пені: Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 14/02/2022 до 01/09/2022 120 901,50 x 0.01 x 200 : 1002002 418,03 грн. Розрахунок 3% річних: Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 14/02/2022 до 01/09/2022 120 901,50 x 3 % x 200 : 365 : 1002001 987,42 грн. Розрахунок інфляційних втрат: Останній період (14/02/2022 - 01/09/2022)Індекс інфляції лютий 2022101,60 березень 2022104,50 квітень 2022103,10 травень 2022102,70 червень 2022103,10 липень 2022100,70 Інфляційне збільшення: 120 901,50 x 1.16715153 - 120 901,50 = 20 208,87 грн. Таким чином,інфляційне збільшення суми боргу складає 20 208,87грн. Таким чином, загальна заборгованість складається: 117 901,50 (сума боргу) + 20 208,87 (інфляційне збільшення) +1 987,42 (штрафні санкції) + 2 418,03 (пеня) - 3000 (розмір франшизи) = 142 515,82 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. До відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування. Зазначений правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі №6-126цс14. Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продукцією являється будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. У вказаному нормативному акті не визначено меж його дії, але, враховуючи характер правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства й наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як споживач, можливо дійти висновку, що вказаним Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, страхування, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або інших угод, які йому не суперечать. Крім того, системно проаналізувавши приписи Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємному зв`язку з положеннями ЦК України та Законом України «Про страхування», можливо дійти висновку, що умови договору страхування, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. І захистити цю «слабку сторону» є обов`язком держави. Порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (стаття 23 Цивільного кодексу України). Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням наданих доказів, суд погоджується з доводами позивача щодо неправомірності дій Відповідача, про що зазначено вище, у зв`язку з чим позивачу, як споживачу фінансових послуг, завдано моральної шкоди в розмірі 10% від суми позову, тобто, 14 551 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 58 коп. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] у відповідності до положень ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнений від сплати судового збору, за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1591 грн. 00 коп. На підставі викладеного

Outcome: approved