Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, у якому просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у побаченні, вільному спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] , а також визначити порядок спілкування батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , наступним чином: -у разі знаходження (перебування) [PERSON] та [PERSON] на території України, зокрема в місті Одесі, кожні суботу та неділю тижня з 10 години суботи до 20 години неділі з ночівлею та у святкові дні, без присутності матері, [PERSON] , [INFO] , із здійсненням матір`ю супроводу дитини з місця її проживання на побачення (або без такого) за адресою проживання батька у місті Одесі на теперішній час - [ADDRESS] , та з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів за бажанням дитини з урахуванням досягнення рівня духовного, морального і фізичного розвитку дитини та повернення дитини за місцем її проживання до матері; -у разі знаходження (перебування) [PERSON] та [PERSON] на території Республіки Молдова, зокрема в місті Кишиневі (Кішінеу), кожні суботу та неділю тижня з 10 години суботи до 20 години неділі з ночівлею та у святкові дні без присутності матері [PERSON] , [INFO] , із здійсненням матір`ю супроводу дитини з місця її проживання на побачення (або без такого) за адресою проживання батька - [ADDRESS] , та з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, за бажанням дитини, з урахуванням досягнення рівня духовного, морального і фізичного розвитку дитини та повернення дитини за місцем її проживання до матері; -у разі хвороби сина, якщо це припадає на день зустрічі, зустріч переноситься на іншу дату, погоджену з батьком; -під час канікул (осінніх, весінніх, літніх) та у святкові дні (День Народження батька та сина, Новий Рік, Різдво, Пасха та інші) [PERSON] проводить час разом із батьком, [PERSON] , за домовленістю з матір`ю; -необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та/або іншого способу зв`язку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 09 червня 2022 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було розірвано. У період шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина подружжя зареєстрована за адресою місця реєстрації відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] . Позивач є громадянином Молдови, але періодично також мешкає на території України, безпосередньо у місті Одесі. Станом на день подання даного позову до суду, відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, зокрема забороняє телефонні та/або відеодзвінки, а також систематично переконує сина у тому, що позивач не бажає з ним спілкуватись, покинув їх та ухиляється від участі в його утриманні. Разом із тим, позивач категорично не погоджується з вказаною позицією відповідача, однак він позбавлений можливості пояснити сину альтернативну точку зору, висловити йому власні міркування, переживання та свої почуття. Окрім того, позивач зазначає, що незважаючи на суттєве порушення його батьківських прав, він виконує зобов`язання перед дитиною, а саме добросовісно перераховує грошові кошти на утримання сина. Також позивач вказує, що відповідачка також є уродженкою республіки Молдова, де у неї залишись мешкати батьки, і вона разом із сином у період з 2021 року 21 раз перетинала кордон України з республікою Молдова. Згідно відповіді прикордонної служби останній раз відповідач разом із дитиною виїхала з країни у бік Молдови 24.06.2023 року, однак незважаючи, що позивач також фактично мешкає у республіці Молдова, позивач з 2021 року не дає можливості бачитись та спілкуватись з дитиною. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а також встановити спосіб та порядок спілкування з дитиною. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 26.04.2023 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Чорнуцького В.П. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що ще до розлучення, позивач 30.03.2019 року покинув дружину з хворою дитиною та повернувся проживати до Молдови. Належної підтримки позивач дитині не надавав, а тому матір самостійно займалась утриманням та лікуванням хворої дитини. Відповідач наголошує на тому, що у спілкуванні дитини з батьком вона не перешкоджала, проте після зустрічей з батьком дитина отримувала психологічний стрес через надмірно активне нав`язування батьком спілкування із собою. Всі зустрічі з батьком вкрай негативно позначаються на здоров`ї дитини, що заважає її нормальному розвитку. Враховуючи вище викладене, а також враховуючи те, що відповідачем не вчиняються будь-які дії перешкодити позивачу у вихованні та спілкуванні з сином, остання просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 30.04.2024 на адресу суду надійшов лист з Хаджибейської районної адміністрації ОМР №2057/01-20 від 29.04.2024 року про неможливість надання висновку щодо встановлення способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] через перебування матері з дитиною за межами країни. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов та інших документів, які містяться в матеріалах справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 09 червня 2022 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було розірвано. У період шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що дитина [PERSON] , [INFO] з 2021 року фактично мешкає у республіці Молдова. З матеріалів справи також вбачається, що стосунки між сторонами не склалися, оскільки позивач наполягає на тому, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, а відповідач в свою чергу стверджує, що таких перешкод не чинить та не забороняє позивачу спілкуватись з дитиною. При цьому, відповідач зазначає, що дитина за станом здоров`я має певні особливості. Під час спільного проживання з позивачем на території України, останній незважаючи на хворобу сина у 2019 році виїхав з країни до республіки [PERSON] залишивши відповідачку наодинці з хворою дитиною. Мати дитини, [PERSON] , піклується про дитину, захищає її та створює умови для всебічного розвитку та соціалізації. Позивач в свою чергу зазначає, що відповідач налаштовує дитину проти батька та не надає в добровільному порядку їм спілкуватись. Кошти на утримання дитини в добровільному порядку позивач надає, що підтверджується копіями переказів доданих до матеріалів справи. Позивач також наголошував, що дитина, отримавши доступ до телефона відповідачки, надіслав позивачу відеозвернення, у якому син наголошує, що дуже сумує за батьком і просить його приїхати. Згідно відповіді наданої головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] та [PERSON] 24.06.2023 року виїхали з території України через пункт пропуску Табаки. Інформація щодо повернення відповідачки з дитиною на територію України відсутня. 30.04.2024 на адресу суду надійшов лист з Хаджибейської районної адміністрації ОМР №2057/01-20 від 29.04.2024 року про неможливість надання висновку щодо встановлення способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] через перебування матері з дитиною за межами країни. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок). Зокрема, в ньому зазначено, що під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. У частинах четвертій і шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може. За матеріалами справи, суд першої інстанції своєю ухвалою зобов`язав орган опіки та піклування районної адміністрації Хаджибейської районної адміністрації ОМР надати висновок щодо визначення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . У листі №2057/01-20 від 29.04.2024 року Хаджибейська районна адміністрації ОМР зазначила про неможливість надання висновку щодо встановлення способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] через перебування матері з дитиною за межами країни. Наявність підстав для визначення способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із сином пов`язується також із тим, що мати, виїхавши за кордон з сином, чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що позбавляє його, як належної опіки і виховання з боку батька, так і порушує їхнє право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19 у сімейних справах при розгляді яких «передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.» Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. За нормою ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1995 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. За приписами до чч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За чч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В преамбулі Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХН від 27.02.91 зазначено, що держави-учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до стст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у його вихованні, надавати матеріальну допомогу на його утримання, а відтак судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з його сином, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дитиною. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні сина з її батьком, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача [PERSON] із дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку із чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, під час розгляду справи не встановлено негативного впливу батька на дитину, батько бажає приймати участь у її вихованні, спілкуватися з ним, мати спільні інтереси, а, отже, необхідно забезпечити ефективне здійснення прав доступу позивача до дитини, шляхом часткового задоволення позовних вимог та визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з сином у відповідності до графіку, який буде повністю забезпечувати інтереси дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial