Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що 24.07.2009 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.05.2013 розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею, вихованням їх спільної доньки позивачка займається без допомоги та підтримки [PERSON] . Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Вказує, що з моменту розлучення по даний час відповідач, як батько дитини, жодного разу не проявляв бажання зустрітись з донькою, жодного разу донька не отримувала подарунки та привітання на свій день народження від батька. Також зазначає, що відповідач має заборгованість по аліментах, яка станом на 31.07.2023 складає 52130,50 грн. Вказане, на думку сторони позивача, свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав спрямоване на забезпечення життя дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання 01.11.2024 не з`явилась, однак в матеріалах справи містяться заяви її представника про розгляд справи без їх участі. В попередніх судових засіданнях позов підтримали та просили такий задоволити; щодо ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце проведення судових засідань шляхом скерування повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку на адресу його зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі "Судова влада України"; відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи в судове засідання 01.11.2024 не з`явився, однак в попередніх судових засіданнях не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.05.2013 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 24.07.2009 відділом РАЦС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області, актовий запис №326. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №50, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.01.2010; батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-50088 від 11.04.2024 [PERSON] впродовж тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 01.04.2024, протокол №08, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки в.о. начальника Сєвєродонецького ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової А.С. №37286/60/2327-31 від 18.08.2023 згідно з матеріалами виконавчого провадження [NUMBER], відкритого 25.03.2013 про виконання виконавчого листа №428/894/13-ц, виданого 21.03.2013 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2013 і до повноліття дитини, що пред`явлено до примусового виконання 25.03.2013, станом на 18.08.2023 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за сімнадцять місяців вісімнадцять днів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 53911,04 грн. Згідно з характеристикою учениці 8-А класу гімназії №5 міста Сєвєродонецька Луганської області [PERSON], виданої класним керівнико [PERSON] та директором гімназії [PERSON] , мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, постійно моніторить успішність у навчанні, поводження дитини в мережі Інтернет, сприяє засвоєнню [PERSON] інформаційної гігієни, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Батько, [PERSON] , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16). Згідно ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, суд при вирішенні справи враховує Європейську Конвенцію «Про здійснення прав дітей», ратифіковану Україною 03.08.2006 року, Конвенцію «Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 року, якими гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] . Зокрема, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 05.03.2024 зобов`язано орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] . Як вже зазначалось, згідно Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-50088 від 11.04.2024 [PERSON] впродовж тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 01.04.2024, протокол №08, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.08.2024 викликано в судове засідання, для з`ясування думки дитини - [PERSON] , [INFO] , та зобов`язано Комунальну установу змішаного типу "Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело" Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради забезпечити участь психолога у вказане судове засідання. Допитана в судовому засіданні 15.08.2024 за участю психолога [PERSON] неповнолітня [PERSON] вказала суду, що востаннє спілкувалась з батьком близько 5 років тому, з нею батько не зідзвонюється, не цікавиться її життям та потребами, а також її місцезнаходженням. Зазначила, що вона вела переписку з батьком в соціальній мережі "Instagram" та з його відповідей вона помічала, що батько не бажає з нею спілкуватись. Вважає, що її батька слід позбавити батьківських прав відносно неї. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Разом з тим, відповідач в судові засідання з розгляду цивільної справи про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки жодного разу не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення таких, свого відношення до позову на адресу суду не направив, що свідчить про факт відсутності заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що надано достатньо доказів того, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідних умов для її проживання, харчування, навчання, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, достатньому для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved