Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Петько А.В., звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що їй на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2011 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0100 га, кадастровий номер: 5324087705:05:002:0106, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва індивідуальних гаражів. [PERSON] на вказаній земельній ділянці здійснила будівництво гаражу. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 11 квітня 2024 року, побудований гараж складається із: гаражу (літ А-2) № 1 площею 58,4 кв.м., № 2 площею 23,7 кв.м., майстерні 3 площею 24.0 кв.м., майстерні 4 площею 26,4 кв.м., майстерні 5 площею 27.3 кв.м. Загальна площа гаражу складає 159,8 кв.м. З метою реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно, [PERSON] звернулася до Державної інспекції архітектури та містобудування України. Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності № ТІ01:5501-4250-9750-8017 вказаний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, який можливо надійно та безпечно експлуатувати за цільовим призначенням. Відповідно до рішення Державної інспекції архітектури та містобудування України № ІУ61240419548 від 22 квітня 2024 року декларацію щодо готовності об`єкту до експлуатації за амністією повернуто заявнику в зв`язку із невідповідністю цільового призначення об`єкту нового будівництва переліку об`єктів самочинного будівництва, що підлягають реєстрації вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року. Відповідно до абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року зазначено, що «9. Орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів; Таким чином, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю виснував, що окремо збудований гараж не є об`єктом, що підлягає державній реєстрації за амністією відповідно до абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року. За наведених вище обставин [PERSON] не має можливості зареєструвати право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна в порядку, встановленому ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року Враховуючи вищенаведене, просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно гараж Літ А-2 , що складається з гаражу № [NUMBER] , площею 58,4 кв.м., гаражу № [NUMBER] площею 23,7 кв.м., майстерні 3, площею 24.0 кв.м., майстерні 4 площею 26,4 кв.м., майстерні 5, площею 27.3 кв.м., загальною площею 159,8 кв.м. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.10.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Петько А.В. надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2011 року [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0100 га, кадастровий номер: 5324087705:05:002:0106, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] (а.с. 7, 12, 13-14). Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва індивідуальних гаражів. [PERSON] на вказаній земельній ділянці здійснила будівництво гаражу. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 11 квітня 2024 року, побудований гараж складається із: гаражу (літ А-2) № 1 площею 58,4 кв.м., № 2 площею 23,7 кв.м., майстерні 3 площею 24.0 кв.м., майстерні 4 площею 26,4 кв.м., майстерні 5 площею 27.3 кв.м. Загальна площа гаражу складає 159,8 кв.м. (а.с. 18-20). З метою реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно, [PERSON] звернулася до Державної інспекції архітектури та містобудування України. Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності № ТІ01:5501-4250-9750-8017 вказаний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, який можливо надійно та безпечно експлуатувати за цільовим призначенням (а.с. 16-17). За наведених вище обставин [PERSON] не має можливості зареєструвати право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна в порядку, встановленому ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року. Частиною 1 ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до рішення Державної інспекції архітектури та містобудування України № ІУ61240419548 від 22 квітня 2024 року декларацію щодо готовності об`єкту до експлуатації за амністією повернуто заявнику в зв`язку із невідповідністю цільового призначення об`єкту нового будівництва переліку об`єктів самочинного будівництва, що підлягають реєстрації вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року. Відповідно до абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року зазначено, що «9. Орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів; Таким чином, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю виснував, що окремо збудований гараж не є об`єктом, що підлягає державній реєстрації за амністією відповідно до абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22.03.2018 року. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено будівництво гаражу, цільове призначення якої: для індивідуального гаражного будівництва, суд вважає необхідним застосувати ст. 376 ЦК України та визнати за [PERSON] право власності на збудований гараж.

Outcome: approved