Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки загальною площею 2,2112га. На день смерті баби з нею проживали син [PERSON] , невістка [PERSON] та онука позивачка [PERSON] . Батько позивачки (син спадкодавиці) помер [INFO] та право спадкування перейшло до неї. Однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду, оскільки виявлено розбіжності в написанні прізвища баби в державному акті « [PERSON] » та в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». З цією метою виникла необхідність встановити факт належності бабі державного акта та визнання права власності на земельні ділянки. Позивач в позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Від відповідачки надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 2,2112га, до складу яких входять земельна ділянка площею 0,4913га, земельна ділянка площею 0,8519га, земельна ділянка площею 0,3471га, земельна ділянка площею 0,5210га, розташовані на території Тудорковицької сільської ради (на даний час Сокальської міської ради Львівської області) призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державного акта. Із свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб та довідки №263 від 01.08.2024р. встановлено, що спадкодавиця померла [INFO] та на день смерті з нею проживали і були зареєстровані її син [PERSON] , невістка [PERSON] , та онука [PERSON] . Також, зі свідоцтва про смерть встановлено, що син спадкодавиці (батько позивачки) [PERSON] помер [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Розбіжності в зазначенні прізвища спадкодавиці в правовстановлюючому документі спричиняють позивачці перешкоди в доведенні належності цього майна до спадкової маси. Поряд з цим, зазначені неточності допущені не з вини позивачки та власник майна померла, а тому такі не можуть бути усунуті в позасудовому порядку. Враховуючи вищезазначене, суд визнає дану позовну вимогу підставною Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач позбавлена змоги здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved