Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

В грудні 2024 року [PERSON] в особі свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що 16.07.2015 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та проживала з ним однією сім`єю. В шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.04.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі 12.04.2019 подружжям за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] , в якій позивачка з дочкою фактично проживає з моменту придбання і дотепер. Після звернення позивача до суду із позовом про стягнення аліментів, останній почав погрожувати вигнати позивачку з дочкою з квартири. Позивач пропонувала відповідачу вирішити питання поділу спільного майна - квартири, проте дійти згоди щодо такого поділу сторони не змогли через категоричну позицію відповідача та небажання такого поділу, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 25.12.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача у зупиненні провадження у справі. Ухвалою суду від 29.04.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 09.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача у зупиненні провадженні у справі та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що позивач вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки відповідач став чинити перешкоди у користуванні спільної квартирою. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно й належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності або відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву через систему «Електронний суд», в якій повідомила про припинення відносин представництва нею інтересів відповідача. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16.07.2015, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 16.07.2015 (а.с.18). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №643/1750/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11-12). В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 15.08.2017 (а.с.19). Дочка разом з позивачем по справі проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2023 №215 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , на яку покладено обов`язки щодо виховання та утримання малолітньої дочки (а.с.21). З інформаційних довідок №359128211 від 20.12.2023 та №402878483 від 08.11.2024 вбачається, що за [PERSON] з 12.04.2019 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д. В. на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 334, виданий 12.04.2019 приватним нотаріусом ХМНО Поляком Д. В. (а.с.8, 170). Оціночна вартість квартири, що є предметом спору, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається з двох кімнат житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 44,7 кв.м, дорівнює 943 020,08 грн, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 23.10.2023 (а.с.9-10). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: дочка сторін [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.23). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1-3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи зазначені приписи закону суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була набута сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Обставин, що мають істотне значення, та можуть вплинути на відступлення судом від засади рівності часток подружжя, сторонами суду не наведено та не доведено. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тому суд дійшов висновку, що ця квартира є їх спільною сумісною власністю, відповідач не спростував презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток майна чоловіка та дружини, а тому кожному із сторін належить по 1/2 частки зазначеної квартири. При цьому визнання за [PERSON] 1/2 частини квартири не потрібно, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Поляком Д. В., ніким не оспорюється, та, при поділі квартири за рішенням суду з визнанням за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири, за відповідачем залишиться право власності також на 1/2 частину квартири, що є предметом поділу. Суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача та, з урахуванням наявності законних підстав, приходить до висновку про їх задоволення в повному обсязі. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 20 000 грн, стосовно якого суд зазначає таке. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.12.2022, укладеному між адвокатом Овсяником С. А. та клієнтом [PERSON] , предметом договору є надання правової допомоги, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (п.1.1) (а.с.143-144). Відповідно до п.4.1 договору про надання правової допомоги вартість послуг адвоката встановлюється додатковою угодою. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката або внесенню готівкою в касу адвоката (п.4.3). У разі необхідності за попередньою домовленістю між сторонами, клієнт оплачує адвокату витрати адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим договором, понесені в інтересах клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення додаткових угод (п.4.4) Суду надано додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2022, згідно з якою встановлено, що гонорар адвоката як представника у справі про поділ майна подружжя (квартири) становить 15 000 грн. Додаткова винагорода адвоката становить 5000 грн та сплачується клієнтом у випадку постановлення судом рішення про задоволення/ часткове задоволення позовних вимог (а.с.145). Відповідно до акту №2 від 16.09.2024 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги від 31.12.2022 сторонами погоджено вартість послуг у сумі 20 000,00 грн (а.с.146). [PERSON] сплатила адвокату послуги на загальну суму 14 500,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 19.12.2023, 17.06.2024, 01.02.2024, 04.03.2024, 09.12.2023 (а.с.147-151). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Така заява була зроблена представником позивача зокрема у позовній заяві. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в межах доведених позивачем витрат в повному обсязі, а саме в сумі 20 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved