Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 13.12.2023 звернулась [PERSON] із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення сином повноліття у розмірі 5000 гривень. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 20.12.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 07.02.2024 року суд зобов`язав Службу у справах дітей Одеської міської ради розробити проект щодо\~доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язав\~Київську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування, розглянути відповідний проект, затвердити його та надати суду висновок щодо\~доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою суду від 14.03.2024 на\~час розробки проекту та надання суду відповідного висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою суду від 20.05.24 року, беручи до уваги клопотання представника позивача про заміну третьої особи, поновлено провадження у справі. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 10.06.24 року, здійснено заміну третьої особи з Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування на Хаджибейську району адміністрацію Одеської міської ради як органу опіки та піклування, у зв`язку з чим слід внести зміни щодо виконавця ухвали суду про витребування доказів, а саме надання суду висновку щодо\~доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою суду від 10.06.2024 також було задоволено клопотання позивача та витребувані докази з Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону України [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.08.2024 вважається доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, 23.10.2013 року від спільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2023 року по справі 3947/11242/23 шлюб [PERSON] та [PERSON] , укладений 29.06.2013 року, було розірвано. Відповідно до довідки Одеського державного музичного ліцею ім. професора П.С. Столярського від 29.11.2023 № 65, [PERSON] , [INFO] , навчається в 4-А класі. Згідно з характеристикою Одеського державного музичного ліцею ім. професора П.С. Столярського, [PERSON] навчається в ліцеї по класу тромбон з 2022 року. За час навчання зарекомендував себе як здібний, розумний учень. Встигає у навчанні, входить до складу учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дитина-музично обдарована, добре вихована, має лідерські здібності. Дбайливі мама [PERSON] та вітчим [PERSON] водять дитину на уроки регулярно, цікавляться його успіхами, всіляко допомагають йому розвиватися. [PERSON] допитливий та талановитий хлопчик, переможець кількох музичних конкурсів. Батька дитини не бачили у ліцеї жодного разу . Згідно з протоколом бесіди з малолітнім [PERSON] від 07.08.2024, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради з дозволу та у присутності матері дитини, стало відомо, що [PERSON] навчається в Одеському державному музичному ліцеї ім. професора П.С. Столярського, перейшов до 5-го класу, має багато друзів, улюблені предмети математика, українська мова та фізкультура, грає на тромбоні. [PERSON] вважає своєю сім`єю маму, бабусю та співмешканця мами [PERSON] , якого називає «батьком». [PERSON] каже, що батька бачив 4 роки тому. Вважає доцільним позбавити батьківських прав батька, [PERSON] , оскільки вони не спілкуються та батько не допомагає матеріально. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федерації, який має посвідку на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунувся, за місцем проживання сина не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.07.2024 № еп-1717, [PERSON] , [INFO] , перетнув, на виїзд, державний кордон України 04.10.2020 о 07.34, у пункті пропуску: Гоптівка. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей врегульовані Сімейним кодексом України (далі СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як зазначив Верховний суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 « тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні». Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі « Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,\~від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. У даному випадку аналізуючи наявні докази та встановлені обставини судом враховується, що [PERSON] нехтуючи своїми обов`язками щодо власної дитини , не надаючи а ні матеріальної а ні духовної допомоги факти самоусунувся від її виховання та розвідку внаслідок чого у дитини виникли відчуття батьківських відносин до іншої людини яка каменіла відсутність батька а тому і втручання у батьківські права відповідача не будуть водночас втручанням у самопочуття дитини та не буди фактором розірвання родинних зв`язків дитини із батьком яки і так фактично не існують. Враховуючи що при розгляді такої категорії справ суди повинні у першу чергу враховувати інтереси дитини то у даному випадку зважуючи баланс інтересів відповідача на батьківство та дитини на відчуття саме батьківської підтримки та допомоги, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . У рішення суду про позбавлення батьківських прав одночасно вирішується і питання стягнення аліментів на дитину ( ч.3 ст. 166 СК України). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). У відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Саме одержувач аліментів визначає спосіб стягнення аліментів у твердій сумі або у частини від доходів ( ст. 184 СК України). За змістом ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвідку. Згідно зі статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дитину відповідно до віку становить: \~до шести років 2 563 грн, \~для дітей від 6 до 18 років 3 196 грн Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що критеріям справедливості та законності буде відповідати розмір аліментів у розмірі 5000 гривень, який слід сплачувати щомісячно, до повноліття дитини, з урахуванням того що сума розміру аліментів не маже бути менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення повинно здійснюватись починаючи з 13.12.2023 та до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] . При цьому судом враховується, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судові витрати у вигляді розміру судового збору у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved