Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

06.11.2024 [PERSON] , 1934 року народження, звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа її онука [PERSON] , 2002 року народження, у якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , громадянки України,\~яка тимчасово мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , (зареєстрована за цією ж адресою), має інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців,\~яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 06.11.2024 у справі відкрито провадження. Відповідно до ст.\~350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Указану цивільну справу було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 08.11.2024 на 09 год 30 хв. До судового засідання з`явилася заявниця [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] не з`явилися, належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Суд уважає, що в матеріалах справи мають місце достатні докази для розгляду заяви по суті. Тому, з огляду на обмеження строком розгляду вказаної заяви, справу можливо розглянути за відсутності заінтересованої особи. Отже суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, які є предметом розгляду, доходить такого висновку. Судом установлено, що разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тимчасово проживає її онука [PERSON] Указана квартира належить [PERSON] на праві спільної власності. [PERSON] зареєстрована також в цій квартирі, але не є співвласником та має інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] . По суті заявниця вказує, що під час спільного проживання з онукою [PERSON] , остання постійно ображає та принижує її нецензурною лайкою, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольна напої та наркотичні речовини, під впливом яких починає чинити щодо неї окрім психологічного також і фізичний тиск. Тобто, [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. У судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала свої вимоги, підтвердила наявність систематичного тиску зі сторони онуки, який часом переростає в фізичний, що є наразі нестерпним, тому просить заяву задовольнити. Окрім цього зазначила, що в онуки є інше місце проживання разом з її матір`ю. Із матеріалів, долучених до заяви, випливає, що [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме відносно неї складалися такі протоколи про адміністративне правопорушення: 1) відділ поліції № 4 Одеське районне управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № ВАД 165882 від 19.09.2024 за ч.\~1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких дій (дій чи бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру; 2) відділ поліції № 4 Одеське районне управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № ВАД 610007 від 20.09.2024 за ч.\~2 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких дій (дій чи бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру; 3) відділ поліції № 4 Одеське районне управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № ВАД 172865 від 23.10.2024 за ч.\~2 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомленні про місце свого тимчасового перебування. 4) відділ поліції № 4 Одеське районне управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № ВАД 172891 від 05.11.2024 за ч. 2 ст.173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомленні про місце свого тимчасового перебування. 5) відділ поліції № 4 Одеське районне управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № ВАД 172892 від 05.11.2024 за ч.\~2 ст.173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомленні про місце свого тимчасового перебування. Також, на підставі постанови Київського районного суду м.\~Одеси від 27.09.2024 (справа №\~947/30615/24) [PERSON] визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства відносно [PERSON] , за яке піддана адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 170 грн. Окрім цього, на підставі постанови Київського районного суду м.\~Одеси від 30.09.2024 (справа №\~947/30611/24) [PERSON] визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства відносно [PERSON] , однак була звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення (оголошено усне зауваження). Із указаних матеріалів випливає, що [PERSON] , будучи неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї бабусі [PERSON] , належних висновків не зробила та систематично продовжує розпивати спиртні напої, вживати наркотичні речовини і, як наслідок, вчиняти психологічне насильство, що виражається у нецензурних висловлюваннях, словесних образах на адресу потерпілої, приниженні та погрозах фізичною розправо, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] . Заявниця зазначає, що наразі [PERSON] продовжує чинити на неї психологічний тиск, принижує та ображає її, створює нестерпні умови проживання, тому вона вимушена звернутися з цією заявою до суду. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі Закон). Відповідно до п.\~3 ч.\~1 ст.\~3 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п.\~14 вказаної статті Закону психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборони перебування в місці спільного проживання; обмеження спілкування з постраждалою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Відповідно до ч.\~3\~-\~4 ст.\~26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ч.\~2 ст.\~350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 09.03.2024 у справі №\~711/3693/22 визначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №\~127/9600/22 суд зазначив, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №\~161/16344/20 також зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Ураховуючи наведене, наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, котра потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відтак є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 4 місяці, який є достатнім на переконання суду, враховуючи наявні ризики. У іншій постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20 суд зазначив, що тимчасове обмеження права власності або користування кривдника житловим приміщенням з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Враховуючи положення цього Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функції, і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи мало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тимчасове обмеження права власності (користування) кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, зокрема протоколами вчинення адміністративних правопорушень, постановами суду з яких вбачається систематичне вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї бабусі [PERSON] та відсутність зміни своєї поведінки, тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву кривдника на проживання за вказаною адресою (користування житлом), поведінка якого переходить у більш жорстку форму У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Ураховуючи викладене, на підставі приписів Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial