Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки загальною площею 2,5097га. За життя [PERSON] .СМ, уклала заповіт, яким все майно заповіла позивачці. Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду. Позивач в позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 2,5097га, до складу яких входять земельна ділянка площею 1,4638га, земельна ділянка площею 1,4058га, розташовані на території Хлівчанської сільської ради (на даний час Белзької міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державного акта. Із свідоцтва про смерть та довідки №3744/02.1-19 від 19.08.2024р. встановлено, що [PERSON] померла [INFO] та на день смерті проживала одна. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , однак позбавлена змоги здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку. За таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved