Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

07.08.2024 на адресу суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 2016349424 від 10.09.2017 в розмірі 61955, 21 грн., з яких: 41890, 29 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 20064, 92 грн. сума заборгованості за відсотками, та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані наступним. 10.09.2017 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2016349424. 13.10.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 13/10/23, згідно з яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023, розмір заборгованості відповідача за цим кредитним договором становить 61955, 21 грн., з яких: 41890, 29 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 20064, 92 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач зобов`язання за договорами не виконала, що стало підставою звернення до суду. 07.08.2024 вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А. 08.08.2024 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду\~08.08.2024. Ухвалою судді від 09.08.2024 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу у порядку заочного розгляду. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до пункту 3 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2017 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2016349424 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту на придбання товару у продавця - ТОВ «Комфі Трейд». У зв`язку із невиконання зобов`язань за даним договором, у [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 61955, 21 грн., з яких: 41890, 29 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 20064, 92 грн. сума заборгованості за відсотками. (а.с. 13). 13.10.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 13/10/23, згідно з яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.(а.с. 14-15). Частиною 1\~статті 512 ЦК України\~встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями\~513,\~514 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі\~статтею 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1\~статті 1078 ЦК України). Позивачем було долучено до позовної заяви докази, які підтверджують факт того, що відступалось право грошової вимоги. Згідно п. 1.1. Договору факторингу АТ «ОТП БАНК» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП БАНК», і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП БАНК» і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. Пунктом 1.3. Договору факторингу передбачено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредетними договорами. Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023, розмір заборгованості відповідача за цим кредитним договором становить 61955, 21 грн., з яких: 41890, 29 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 20064, 92 грн. сума заборгованості за відсотками.(а.с. 16). Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі Договору відступлення права вимоги №13/10/23, позивач одержав від АТ «ОТП БАНК» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується Договором відступлення права вимоги №13/10/23 від 13.10.2023, реєстром боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023. Відповідно до положень частин 1, 2\~статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1\~статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3\~статтею 203 ЦК України\~визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1\~статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами частини 1\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до частин 1, 2\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1\~статтею 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 14\~постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»\~при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема\~ЦК України\~(статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),\~статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою\~статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті\~536,638,1056-1 ЦК України). Відповідно до положення частини 1\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог частини 1\~статті 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно з частиною 2\~статті 1055 ЦК України\~кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. \~ \~ \~ \~ Зі змісту договору № 2016349424 від 10.09.2017 вбачається, що кредит надано на придбання товару у продавця ТОВ КОМФІ ТРЕЙД, сторони погодили розмір кредиту в сумі 5238, 00 грн., строк кредиту 15 місяців, суму першого внеску 1000, 00 грн., процентну ставку за користування позикою 0, 01 % річних (п.1.1. Договору), щомісячна комісія складає 2, 25% від суми кредиту щомісячно. З графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту № 2016349424 від 10.09.2017 вбачається, що: датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 10.12.2018; сума кредиту, що підлягає поверненню, складає 5238, 00 грн.; сума нарахованих процентів, що підлягає поверненню, складає 1296, 78 грн. Разом до сплати\~6534, 78 грн. Зі змістом договору та графіком платежів [PERSON] ознайомилась, про що свідчить її особистий підпис. АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. З рахунку фактури № СФКНЕ-0000007374 від 10.09.2017, квитанції, видаткової накладної № ЧКНЕ5-0118 від 10.09.2017, специфікації до кредитного договору вбачається, що відповідачем в рамках кредитного договору придбано у ТОВ КОМФІ ТРЕЙД холодильник BEKO RDSA240K20S. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Розмір заборгованості відповідачем спростовано належними та допустимими доказами не було, як і не надано доказів про повернення грошових коштів. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредитного договору № 2016349424 від 10.09.2017 є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню в розмірі 5238, 00 грн. Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача процентів по кредитному договору № 2016349424 від 10.09.2017, суд зазначає наступне. Представник позивача зазначає, що сума боргу по кредитному договору № 2016349424 від 10.09.2017 за відсотками складає 20064, 92 грн., та вказаний розмір нарахованих відсотків збігається з витягом з Реєстру боржників. Разом з цим, за умовами укладеного договору № 2016349424 від 10.09.2017 сторони погодили сплату заборгованості за позикою 10.12.2018 та розмір процентів за наданою позику в розмірі 1296, 78 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики. Після закінчення строку її дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту у порядку, передбаченому Договорами, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування. За змістом ч.2\~ст.625 ЦК\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитних договорів, є необґрунтованими, а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Таким чином, суд приходить про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості: 6534, 78 грн., з яких: 5238, 00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 1296, 78 грн. сума заборгованості за відсотками. Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені частково (з 61955, 21 грн. до 6534, 78 грн.). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 3028,00 грн. судового збору, тому підлягає стягненню розмір стягнутого судового збору на користь позивача за подачу позову у розмірі 319, 38 грн. (6534, 78*3028/61955, 21).

Outcome: partial