Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Мереф`янської міської ради Харківської області, в якій просив: -встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у період з 2013 року по 24.09.2019 року разом із [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; -встановити факт постійного спільного проживання позивача [PERSON] разом з його двоюрідним братом [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини після смерті останнього, а саме - станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] , право власності на житловий будинок загальною площею 109,5кв.м, житловою площею 59,6 кв.м з господарчими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (колишній номер [NUMBER] ) належить [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, р. № 2085, від 21.05.1956 р. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , оскільки постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, був зареєстрований на день смерті [PERSON] , тобто станом на 27.08.2013 за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач, двоюрідний брат померлого, [PERSON] , оскільки спільно проживав разом з братом з 2013 року по день його смерті, тобто станом на [INFO] . Починаючи з 2013 року позивач постійно проживав разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, також позивач доглядав за [PERSON] який був інвалідом, сплачував комунальні послуги, займався похованням брата. І по теперішній день позивач мешкає в зазначеному будинку. Після смерті [PERSON] позивач є єдиним спадкоємцем, звернувся із заявою про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Змієвської Т.М. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу від 07.06.2023 року, у видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті двоюрідного брата [PERSON] , померлого [INFO] останньому відмовлено, оскільки [PERSON] на протязі 6 місяців з дня його смерті не подано заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Батько [PERSON] - [PERSON] помер ще [INFO] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.07.2023 провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.08.2023 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16.11.2023 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.02.2024 прийнято уточнену позовну заяву,закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.04.2024 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16.05.2024 виправлено описку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.09.2024 поновлено позивачу строк для подачі заяви про збільшення позовних вимог ( уточненого позову) та прийнято уточнений позов. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, в заяві розгляд справи просили провести без їх участі. Представник відповідача в с удове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно належним чином, у відзиві на позовну заяву розгляд справи просив проводити без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В ході судового розгляду свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її сусідом. [PERSON] був її сусідом, жив навпроти по [ADDRESS] , вони двоюрідні брати з позивачем. [PERSON] був інвалідом, після смерті матері залишився один, не міг за собою доглядати тому з 2013 року позивач жив разом з ним однією сім`єю, доглядав, вів господарство. На момент смерті [PERSON] у листопаді 2019 року позивач мешкав у його будинку, і продовжує там жити до цього часу. В ході судового розгляду свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача. Позивач і [PERSON] були двоюрідними братами. [PERSON] жив через будинок від неї. Позивач жив з [PERSON] з 2013 року, вели спільне господарство аж до смерті [PERSON] в 2019 році. На даний час позивач продовжує жити в цьому домі. [PERSON] був інвалідом, хворів, потребував догляду, був самотній. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно архівних реєстраційних матеріалів КП «ХРБТІ» станом на 31.12.2012 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (колишній номер 98-а) належить [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, р. № 2085, від 21.05.1956 р., посвідченого Мереф`янською Державною нотаріальною конторою Харківського району, що підтверджується довідкою ВКП «Служба замовника» від 06.07.2023 № 92. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2013. [PERSON] був зареєстрований на день смерті [PERSON] , тобто станом на 27.08.2013 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копію будинкової книги. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 26.09.2019 Серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Мереф`янської міської ради від 10.07.2023року, [PERSON] проживає в спірному будинку з 2013 р. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу від 07.06.2023 року, у видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті двоюрідного брата [PERSON] , померлого [INFO] позивачу відмовлено, оскільки [PERSON] на протязі 6 місяців з дня його смерті не подано заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.04.1992. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , оскільки постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, був зареєстрований на день смерті [PERSON] , тобто станом на 27.08.2013 за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач, двоюрідний брат померлого, [PERSON] , оскільки спільно проживав разом з братом з 2013 року по день його смерті, тобто станом на [INFO] . Починаючи з 2013 року позивач постійно проживав разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, також позивач доглядав за [PERSON] який був інвалідом, сплачував комунальні послуги, займався похованням брата. І по теперішній день позивач мешкає в зазначеному будинку. Викладені обставини також підтвердили свідки, що допитані в судовому засіданні. Факти, які можуть бути встановлені у судовому порядку визначені ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати й факти, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Після смерті [PERSON] позивач є єдиним спадкоємцем, звернувся із заявою про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Змієвської Т.М. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу від 07.06.2023 року, у видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті двоюрідного брата [PERSON] , померлого [INFO] останньому відмовлено, оскільки [PERSON] на протязі 6 місяців з дня його смерті не подано заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину стали підставою для звернення позивача до суду з зазначеним позовом. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зазначив, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не єабсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами,які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживавпостійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВСУ погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. У зв`язку з тим, що позивач позбавлени можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, інші спадкоємці відсутні, належними доказами підтверджено факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] у період з 2013 року по 24.09.2019 року разом із [PERSON] , суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved