Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 02 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору № 22039000103685 від 28 грудня 2018 року відповідач [PERSON] отримала в АТ «Банк Кредит Дніпро» кредит у сумі 6 800,00 грн строком на 12 місяців з оплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56,00 % - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 6,0% від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів, обов`язкових платежів в сумі не менше 947,67 грн. Позивач зазначає, що до моменту підписання кредитного договору відповідач ознайомився та погодився з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (далі-УДБО) (Додаток № 4), Тарифами Банку, Публічним договором (офертою) АТ «Банк Кредит Дніпро» та іншою інформацією за відповідною банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на офіційному сайті Банку та у відділеннях Банку. Перед укладенням договору відповідач подав всі необхідні документи, а Банк на підставі таких документів провів ідентифікацію та верифікацію його особи, з?ясував розмір його доходів, соціальний стан та здійснив інші заходи з належної перевірки клієнта відповідно до чинного законодавства України та внутрішніх нормативних документів Банку (Додаток № 5). Після успішного проведення процедури перевірки відповідача, в тому числі для цілей укладення з клієнтом кредитного договору про надання банківської послуги, клієнт підписав Заяву-згоду на обробку персональних даних та доступ до його кредитної історії, що знаходиться в кінці паспорта кредиту (Додаток № 3). Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у відділенні Банку шляхом підписання з боку клієнта власноручним підписом, а з боку Банку, відповідно до п.2.6.1. УДБО шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи Банку, зокрема, з цим погодився відповідач, відповідно до п.3.6.4. Кредитного договору. Стверджує, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов?язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі 6\~800,00 грн, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 28.12.2018 року до 11.07.2023 року Відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим станом на 12 липня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 12 859,35 грн, яка складається з 6\~225,06 грн -залишок простроченого кредиту, 2\~146,29 грн залишок прострочених відсотків, 4\~488,00 грн залишок прострочених комісій. Посилається на те, що 12 липня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 12/07/23, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12\~859,35 грн. При цьому 06 березня 2023 року ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 06/03/24, відповідно до якого ТОВ «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал». Ураховуючи наведене, ТОВ «Юніт Капітал» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором 22039000103685 від 28 грудня 2018 року у розмірі 12 859,35 грн, яка складається з 6 225,06 грн -залишок простроченого кредиту, 2 146,29 грн залишок прострочених відсотків, 4 488,00 грн залишок прострочених комісій; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 02 вересня 2024 року було скеровано запит на ім`я голови Новокальчевської ОТГ Березівського району Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 03 вересня 2024 року відповіді зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 05 вересня 2024 року позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача у судове засідання 26 вересня 2024 року, 29 жовтня 2024 року не з`явився, при цьому в позовній заяві просить проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання 26 вересня 2024 року, 29 жовтня 2024 року не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подавала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку з неявкою позивача та відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до статті 280 ЦПК України заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] не надала. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 28 грудня 2018\~року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір № 22039000103685. Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі. Відповідно до договору відповідачу в кредит надані грошові кошти у розмірі 6 800,00 грн. 12 липня 2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 12/07/23, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» стало новим кредитором та отримало права вимоги по зобов`язанням та права грошових вимог до боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року ТОВ «ФК « Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 12 859,35 грн. 06 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 06/03/24, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22039000103685 від 28 грудня 2018 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №06/03/24 від 06 березня 2024 року, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 12 859,35 грн. Згідно розрахунку заборгованості загальна заборгованість [PERSON] станом на 12 липня 2023 року за кредитним договором № 22039000103685 від 28 грудня 2018 року становить 12 859,35 грн, яка складається з: - 6 225,06 грн залишок простроченого кредиту; - 2 146,29 грн залишок прострочених відсотків; - 4 488,00 грн залишок прострочених комісій. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Під час розгляду справи на підставі поданих позивачем документів судом встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов?язання за договором кредиту від 28 грудня 2018 року виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі 6 800,00 грн, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 28.12.2018 року до 11.07.2023 року При цьому наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим станом на 12 липня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 12 859,35 грн, яка складається з 6 225,06 грн -залишок простроченого кредиту, 2 146,29 грн залишок прострочених відсотків, 4 488,00 грн залишок прострочених комісій. Судом враховано, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, поданий позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом в частині нарахування та стягнення залишку простроченого кредиту та залишку прострочених відсотків, оскільки такий не спростовано відповідачем. Отже, суд вважає що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» в частині стягнення з [PERSON] 6 225,06 грн - залишку простроченого кредиту, 2 146,29 грн залишку прострочених відсотків, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача комісії, то суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає з огляду на таке. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні прострочених комісій, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 06 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 06/03/24, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22039000103685 від 28 грудня 2018 року. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, частково задовольнивши позов. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «Юніт Капітал», до якого перейшло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково та стягнути з останньої на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість у розмірі 8 371 (вісім тисяч триста сімдесят одну) гривню 35 копійок, яка складається з: 6 225,06 грн -залишок простроченого кредиту, 2 146,29 грн залишок прострочених відсотків. Щодо розподілу судових витрат Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи зазначене, та те, що позов задоволено частково, отже, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1\~576,70 грн , що відповідає задоволеним 65,09% позовних вимог. Щодо стягнення\~витрат на\~правничу допомогу Із додаткової угоди № 6 до договору про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05 липня 2024 року вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» уклало угоду з Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» про надання правничої допомоги. Вартість послуг складає 6 000 гривень, які відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 05 липня 2024 року, ТОВ «Юніт Капітал» сплатило Адвокатському бюро «Тараненко та партнери». Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано докази понесених витрат на надання юридичної допомоги. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial