Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» 12.08.2024 року звернулось до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 883289128 від 31.12.2020 року у розмірі 32 827,77 грн., з яких: 9 250,00 грн. заборгованість по кредиту; 23 577,77 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Позов мотивований\~тим,\~що 31.12.2020\~року між\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~відповідачем був\~укладений кредитний\~договір №\~88328989128,\~за умовами\~якого Товариство\~зобов`язалось\~надати позичальникові\~кредит на\~суму 9\~250,00\~грн.\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а позичальник\~зобов`язався\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~і на\~умовах,\~визначених цим\~договором.\~28.11.2018\~року між\~первісним кредитором\~та ТОВ\~«Таліон Плюс»\~було укладено\~договір факторингу\~№ 28/1118-01,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«Таліон Плюс»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №\~88328989128\~від 31.12.2020\~року.\~05.08.2020\~року між\~ТОВ «Таліон\~Плюс» та\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~було укладено\~договір факторингу\~№ 05/0820-01,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» перейшло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№ 88328989128\~від 31.12.2020\~року.\~В подальшому,\~05.07.2024\~року між\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~та ТОВ\~«Юніт Капітал»\~було укладено\~договір факторингу\~№ 05/07/24.\~Відповідно до\~Реєстру боржників\~від 05.07.2024\~року до\~договору факторингу\~№ 05/07/24,\~до позивача\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~в сумі\~32\~827,77\~грн. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 883289128 від 31.12.2020 року становить 32 827,77 грн., яка складається з наступного: 9 250,00 грн. заборгованість по кредиту; 23 577,77 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні та встановлено для відповідача п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. 23.09.2024\~року до\~суду надійшов\~відзив на\~позов,\~у якому\~відповідач просила\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог,\~посилаючись на\~те,\~що право\~вимоги від\~первісного кредитора\~перейшло до\~нових кредиторів,\~починаючи з\~28.11.2018\~року,\~в той\~час як\~кредитний договір\~було укладено\~31.12.2020\~року,\~значно пізніше\~ніж договір\~факторингу,\~у якому\~предмет договору\~не індивідуалізовано\~належним чином,\~а отже\~на час\~укладення даного\~договору у\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» було\~відсутнє право\~вимоги до\~відповідача за\~вказаним кредитним\~договором.\~Фактично ТОВ\~«Таліон Плюс»\~не могло\~відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а ті в свою чергу ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 883289128 від 31.12.2020 року. У справі відсутні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Сума відсотків за користування кредитним коштами нарахована поза межами користування кредитом. Розрахунок заборгованості не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. 23.10.2024\~року до\~суду надійшла\~відповідь на\~відзив,\~у якій\~представник позивача\~просив позов\~задовольнити,\~посилаючись на\~те,\~що позивачем\~доведено,\~що договір\~укладено в\~належній формі.\~Відповідач підписав\~договір електронним\~підписом одноразовим\~ідентифікатором. Позивач документально\~підтвердив виконання\~перерахування коштів\~відповідачу. Договором факторингу\~№ 28/1118-01\~від 28.11.2018\~року встановлено,\~що предметом\~відступлення є\~право вимоги\~до [PERSON] . Реєстр не\~є разовим\~документом,\~оскільки договір\~факторингу передбачає\~(не\~забороняє)\~можливість їх\~укладення множинну\~кількість разів,\~у випадку\~бажання та\~необхідності сторін. Договір №\~28/1118-01\~є рамковою\~угодою,\~адже він\~підтверджує згоду\~двох сторін\~співпрацювати протягом\~визначеного проміжку\~часу,\~а саме\~28.11.2018\~-\~31.12.2022. Право вимоги\~за кредитним\~№ 883289128\~від 31.12.2020\~року перейшло\~до ТОВ\~«Таліон Плюс»\~-\~02.03.2021\~року,\~відповідно до\~підписання сторонами\~реєстру прав\~вимоги №\~123.\~Підписанням Реєстру\~прав вимоги\~сторони засвідчують\~передачу права\~вимоги до\~боржників в\~повному обсязі,\~за відповідним\~Реєстром права\~вимоги. Позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором № 883289128 від 31.12.2020 року. 24.10.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач, посилаючись на необґрунтованість відповіді на відзив, просила в задоволенні позову відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 88328989128 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 9\~250,00 грн. на свою банківську картку на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с. 12-15). Кредитний договір № 88328989128 від 31.12.2020 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV84G3W. Зокрема, 31.12.2020 о 10:50:32 год. Відповідач ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (а.с. 11). Відразу після вчинених дій відповідача, 31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 9\~250,00 грн. (а.с. 16). Згідно з умовами кредитного договору № 88328989128 від 31.12.2020 року, позичальник зобов`язалась вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором та не сплатила відсотки. Згідно з пунктом 4.1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» (далі - «Правила»). Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений, на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у Кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та Позичальником. 28.11.2018 року між TOB «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року (а.с. 47-50). 28.11.2019 року TOB «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 18). 31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року (а.с. 28-32). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача (а.с. 36-37). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 05/07/24 від 05.07.2024 року від ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32\~827,77 грн., яка складається з наступного: 9\~250,00 грн. заборгованість по кредиту; 23\~577,77 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 43-45). Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 року в справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 1.1 договору кредитної лінії № 88328989128 від 31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит в розмірі 9\~250,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Звертаючись до суду із даним позовом та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості по договору № 88328989128 від 31.12.2020 року позивач зазначав, що набув відповідне право вимоги 05.07.2024 року на підставі Договору факторингу № 05/07/24, укладеним між ним та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс», які набули право вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, які в свою чергу набули право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 28.11.2018 року. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 року у справі № 910/11177/20). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 88328989128 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 31.12.2020 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги, в якому зазначено відповідача, датується 05.07.2024 року, тобто більш ніж через два роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року по справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 року у справі № 911/3185/20). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 88328989128 від 31.12.2020 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приймає до уваги те, що позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed