Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та визнання за нею право власності на автомобіль марки BMW x5, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску. Обґрунтовано позов тим, що 01 вересня 2020 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № CNH0A!00000178, предметом якого є транспортний засіб марки BMW Х5 2979, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Умови договору позивач виконала у повному обсязі, проте не може зареєструвати за собою право власності на вказаний автомобіль, оскільки лізингодавець є боржником за виконавчими провадженнями, у зв`язку із чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав на підставі Закону України «про захист прав споживачів». Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Проте, 31 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача надіслав до суду пояснення по справі, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що право власності позивача на транспортний засіб жодним чином банком не оспорюється та у жодний спосіб не порушується, а тому позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав і банк взагалі є неналежним відповідачем у даній справі. Представник третьої особи надіслала до суду письмові пояснення в яких, зокрема, зазначила, що станом на 24.09.2024 спірний транспортний засіб зареєстрований за АТ КБ «ПриватБанк», яке відповідно до відкритих даних Єдиного реєстру боржників (посилання: https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) є боржником у понад 280 виконавчих провадженнях, у зв`язку із чим перереєстрація автомобіля не здійснюється і відмова у здійсненні реєстраційних дій щодо вказаного транспортного засобу є законною та обґрунтованою. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Також представник позивача просила не стягувати з відповідача судові витрати. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 01 вересня 2020 року між АТ КБ «Приват Банк» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № CNH0A!00000178 (надалі договір), посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В. за реєстр. № 4084 (а.с. 9-23). У відповідності до п. 2.1. договору АТ КБ «Приват Банк» зобов`язувалось набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб і надати лізингоодержувачу це майно за плату у тимчасове користування. Згідно п. 2.2. договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в статті 14 п. 14.1 цього договору, додатку № 1 (специфікації), а лізингоодержувач зобов?язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавия, пов?язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або чинним законодавством україни). Предметом зазначеного\~договору є\~автомобіль марки «BMW х5», реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузов (шасі) VIN [NUMBER] , ціна якого визначена 439350\~грн. Строк лізингу, згідно до пп. 14.2 п. 14 договору становить 60 місяців. Згідно п. 11.2. договору сторони дійшли згоди про те, що протягом 10 (десяти) робочих днів з дня закінчення строку лізингу передбаченого договором, при обов?язкових умовах сплати лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків лізингодавцю, та при обов?язковій відсутності відмови лізингодавця від договору (розірвання договору) відповідно до умов Договору та чинного законодавства, лізингодавець зобов?язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами договору фінансового лізингу. Пунктом 13.1. договору передбачено, що цей договір є змішаним договором, в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу (в частині переходу права власності на предмет лізингу). Згідно повідомлення АТ КБ «Приват Банк» від 17 липня 2024 року [PERSON] повністю виконала зобов`язання за вказаним договором фінансового лізингу, у зв`язку з чим відповідно до умов договору право власності на транспортний засіб (предмет лізингу) перейшло до позивача та їй було надано пакет документів щодо переоформлення автомобіля на її ім`я (а.с. 24). Також, 17 липня 2024 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу № CNH0A!00000178, згідно пункту 3 якого предмет лізингу автомобіль «BMW Х5», номер кузов [NUMBER] , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу (а.с. 25). У зв`язку з переходом права власності транспортний засіб було передано позивачу, про що між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] складений акт приймання передачі транспортного засобу № CNH0A!00000178 від 17 липня 2024 року про те, що здійснено приймання передачу транспортного засобу марки (моделі) BMW Х5, кузов № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) [NUMBER] , видане ТСЦ 1841 ( а.с. 26). Відповідно до п. 6.2.20 договору фінансового лізингу № CNH0A!00000178 від 01 вересня 2020 року, після виконання зобов`язань по договору у повному обсязі лізингоодержувач у 3-місячний строк має перереєструвати предмет лізингу у сервісному центрі МВС на своє ім`я за власний рахунок. Договором передбачено, що у випадку не здійснення переоформлення предмету лізингу після закриття заборгованості та доставки йому пакету документів для переоформлення предмет лізингу, строком більш ніж 3 місяці, лізингоодержувачу нараховується комісія «за додатковий моніторинг предмету лізингу». Після повного виконання умов договору фінансового лізингу та отримання пакету відповідних документів, [PERSON] звернулася до територіального сервісного центру № 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській області для перереєстрації транспортного засобу. Проте, згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській області за вих. № 31/33/05/27-аз/10-2024-26-2024 від 12 серпня 2024 року, позивачу було відмовлено в перереєстрації права власності на вказаний автомобіль, оскільки станом на 24.09.2024 спірний транспортний засіб зареєстрований за АТ КБ «Приват Банк», яке згідно Єдиного реєстру боржників є боржником у понад 307 виконавчих провадженнях, у зв`язку із чим відсутні підстави для проведення його перереєстрації (а.с. 27-29). Статтею 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути й визнання права. Відповідно до ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~806\~ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно із положеннями статті 1\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавщо на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~цього Закону лізингоодержувач має право: вибрати об`єкт фінансового лізингу, що належить лізингодавщо на праві власності і набутий ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем, та/або встановити специфікацію об`єкта фінансового лізингу і доручити вибір такого об`єкта лізингодавщо; відмовитися від прийняття об`єкта фінансового лізингу, що не відповідає встановленим договором фінансового лізингу умовам, специфікаціям; вимагати розірвання договору фінансового лізингу або відмовитися від такого договору у випадках, передбачених договором фінансового лізингу та законодавством; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням договору фінансового лізингу лізингодавцем; оскаржити в суді одностороннє розірвання договору фінансового лізингу лізингодавцем та повернення об`єкта фінансового лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу і відшкодування збитків, завданих вилученням такого об`єкта. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. За змістом ст.\~11\~ЦК України підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Відповідно до ст.\~598\~ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст.\~599\~ЦК України припинення зобов`язання виконанням зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, вткладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з вимогами ст.ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач виконала свої зобов`язання за договором фінансового лізингу № CNH0A!00000178 від 01 вересня 2020 року у повному обсязі, проте, оскільки АТ КБ «Приват Банк» (лізингодавець) є боржником у виконавчих провадженнях, вона не може зареєструвати за собою право власності на транспортний засіб який є предметом договору лізингу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та захисту порушених прав позивача, шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки BMW Х5 2979, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки представник позивача подала письмове клопотання, в якому просить не стягувати судові витрати з відповідача, а тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства. Враховуючи викладене,

Outcome: approved