Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

25.10.2023 року представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2019-31.03.2023 у розмірі основного боргу - 57153,83 грн., інфляційні втрати - 2602,54 грн., 3% річних - 1157,13 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 177,61 грн., всього 61091,11 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн.06.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.01.2024 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Вовк М.В. надійшов відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» в частині вимог до [PERSON] по справі №212/8426/23 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - відмовити за безпідставністю. Стягнути із Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000.00грн. Зазначив, що відповідно до Витягу із реєстру територіальної громади №2024/000798671 від 24.01.2024року, [PERSON] знята з реєстрації за адресою [ADDRESS] з 25.01.2023року. [PERSON] , [INFO] досягла повної цивільної дієздатності (повноліття) [INFO] . Таким чином, за період стягнення заборгованості з 01.10.2019 року по 21.12.2020року [PERSON] була неповнолітньою, за вказаний період не несла відповідальність за зобов`язаннями по сплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до Довідки про Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361925160 власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Саме власник квартири, [PERSON] несе відповідальність за зобов`язаннями по сплаті житлово-комунальних послуг. Позивач звернувся лише 25.10.2023року, отже, за межами установленого законом трирічного строку позовної давності залишається вимога про стягнення заборгованості за період з 01.10.2019 року по 25.10.2020 рік. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. 08.02.2024 року представник позивача надала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважала дану вимогу безпідставною та незаконною та уточнений позов, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2019 року по 21.12.2020 року по оплаті за надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі основного боргу 16 929,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 2 003,42 грн., 3% річних у розмірі 843,67грн., а всього 19 776,08 грн. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з 22.12.2020 року по 25.01.2023 року по оплаті за надання послуги з постачання теплової енергії в розмірі основного боргу 34 718,95 грн., інфляційні витрати у розмірі 601,65 грн., 3% річних у розмірі 310,54 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 42,20 грн., а всього: 35 773,35 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] квартира , за період з 26.01.2023 року по 31.03.2023 року по оплаті за надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі основного боргу 5 505,88 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 35,41 грн., а всього: 5 541,29 грн. 13.02.2024 року від представника відповідача адвоката Вовк М.В. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до Довідки про Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361925160 власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження уповноваженої особи, [PERSON] , [INFO] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] - з 2015 року. [PERSON] , за вказаний період не являється фактичним користувачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] не є власником/співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не може нести відповідальність за зобов`язаннями по сплаті житлово-комунальних послуг не являючись власником квартири та фактичним користувачем послуг (отримувачем блага). Також просив стягнути з позивача понесені відповідачем [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. В судовому засіданні представник позивача - АТ «Криворізька теплоцентраль», уточнений позов підтримала з наведених підстав та просила його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , адвокат Вовк М.В. позов не визнав, підтримав відзив та додаткові пояснення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29.11.2013 року по теперішній час (а.с.15). Відповідач [PERSON] відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Відповідача [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання: [ADDRESS] (а.с.16), [PERSON] була наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] з 22.12.2020 року по 25.01.2023 рік. Квартира за вказаною адресою перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до приписів норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року - між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Відповідно до ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.п.18, 20 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, відповідач зобов`язаний оплачувати послуги не пізніше 20 числа кожного місяця. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2019 по 21.12.2020 - 16929,00 грн., з 22.12.2020 року по 25.01.2023 рік -34718,95 грн., з 01.11.2021 року по 25.01.2023 рік - 142, 20 ( абонентське обслуговування), з 26.01.2023 рік по 31.03.2023 рік - 5505, 88 грн., з 26.01.2023 рік по 31.03.2023 рік - 35,41 грн. ( абонентське обслуговування) (а.с.58-62). Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Оскільки відповідач [PERSON] не оспорювала заявлені проти неї позовні вимоги, є власником квартири, не здійснювала оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість, тому суд вважає, що зазначена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Також відповідач [PERSON] була споживачем послуг позивача за період з 22.12.2020 року по 25.01.2023 рік за адресою: [ADDRESS] . Отже, суд зазначає, що [PERSON] повинна відповідати за пред`явленими до неї позовними вимогами солідарно разом [PERSON] до моменту зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , тобто до 25.01.2023 року, оскільки після цього [PERSON] не несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг за такою адресою. При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 01.10.2019 по 21.01.2020, з 22.12.2020 по 25.01.2023 роки строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Враховуючи, що відповідно до ст.322ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, враховуючи доведеність заявленого позивачем розрахунку заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно із ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так як позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, витрати на правничу допомогу на користь відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved