Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був батьком [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно за заповітом, яке складається, у тому числі, із житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (сто тридцять чотири), загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. Позивач прийняла спадщину після смерті батька шляхом відкриття спадкової справи номер у спадковому реєстрі №64685731 від 03.09.2019 року. Для оформлення спадкових прав на будинок батька позивач звернулась до нотаріуса, але відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 липня 2024 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями після смерті батька. В Постанові нотаріусом зазначено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 28.08.2019 року. До дня своєї смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . На випадок смерті батько позивача за свого життя склав заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений 01.02.2013 року секретарем виконавчого комітету Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, реєстровий номер 6, в якому зазначено, що: все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що буде належати та на що за законом буду мати право, заповідається: дочці [PERSON] [INFO] . Заяв про прийняття спадщини від спадкоємців за законом згідно ст.1241 ЦПК України не надходило. Згідно Витягу з погосподарської книги №4 на 2016 2020 роки від 31 травня 2018 року за №217, який видано виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області вказаний будинок значиться за [PERSON] . Підставою відмови вказано відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься інформація про зареєстровані права на житловий будинок за адресою [ADDRESS] (сто тридцять чотири). Також зазначено, що відповідно інформації наданої Куп`янською міською військовою адміністрацією Харківської області, зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна що розташовані на території Куп`янського району було визначено комунальне підприємство «Куп`янське БТІ». Вказане підприємство здійснювало державну реєстрацію прав на нерухоме майно до 01 січня 2013 року. На даний час адміністративне приміщення комунального підприємства «Куп`янське БТІ» внаслідок обстрілів повністю знищено, інвентаризаційні справи, службова документація, комп`ютерна техніка та бази даних також знищені, працівники на вказаному підприємстві відсутні, на даний час господарську діяльність не здійснює. В зв`язку з наведеним підтвердити належність майна спадкодавцю неможливо. Також позивач, вказала, що батько позивачки [PERSON] у 1972 році побудував будинок по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з погосподарської книги №4 на 2016 2020 роки від 31 травня 2018 року за №217, який видано виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, в якому зазначено: номер особового рахунку- [NUMBER] , прізвище, ім`я, по батькові голови домогосподарства [PERSON] , місцезнаходження/адреса [ADDRESS] . Прізвище, ім`я, по батькові власника (співвласника) [PERSON] , рік побудови 1972, матеріал стін цегла, матеріал покрівлі шифер, загальна площа 100,7 кв.м., житлова площа 30,7 кв.м., кількість житлових кімнат 3. Просила суд, визнати за нею право власності на вищезазначений житловий будинок. Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 10.09.2024 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник позивача до суду надала заяву про підтримання позовних вимог та наполягала на їх задоволенні. Справу просила розглянути без участі позивача та її представника. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Подав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи приходить до наступного. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 28 серпня 2019 року вбачається, що [INFO] в с. Глушківка Куп`янського району Харківської області помер [PERSON] (а.с.15) Після його смерті залишилося спадкове майно за заповітом, яке складається у тому числі із житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (сто тридцять чотири), загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що підтверджено витягом з погосподарської книги №4 на 2016 2020 роки від 31 травня 2018 року за №217, який видано виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області та значиться за [PERSON] .(а.с.24) З довідки Курилівської сільської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 01-06/1787 від 22.07.2024 та Витягу з погосподарської книги № 4 на 2016-2020 років, суд вбачає, що [PERSON] є власником домогосподарства за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 17) З Витягу з погосподарської книги № 4 на 2016-2020 років, виданого Курилівською сільською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області 31 травня 2018 року, вбачається, що [PERSON] є головою домогосподарства , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , будівля побудована у 1972 році із цегли з шиферною покрівлею. Загальною площею 100,7 кв. м., житловою площею 30,7 кв. м. та складається із трьох житлових кімнат. (а.с.24) З заповіту від 01.02.2013 , вбачається, що [PERSON] все своє майно, заповів дочці [PERSON] , [INFO] .(а.с.13) Той факт, що [PERSON] є батьком позивачки, підтверджено свідоцтвом про народження секрії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.22-23) З постанови приватного нотаріуса Черняєвої А.О., про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2024, суд вбачає, що [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії- видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що залишився після померлого [INFO] батька [PERSON] , було відмовлено. На підставі наданої нотаріусу інформаційної довідки Куп`янської міської адміністрації Харківської області, згідно якої зазначено, що зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна що розташовані на території Куп`янського району було визначено комунальне підприємство «Куп`янське БТІ». Вказане підприємство здійснювало державну реєстрацію прав на нерухоме майно до 01 січня 2013 року. На даний час адміністративне приміщення комунального підприємства «Куп`янське БТІ» внаслідок обстрілів повністю знищено, інвентаризаційні справи, службова документація, комп`ютерна техніка та бази даних також знищені, працівники на вказаному підприємстві відсутні, на даний час господарську діяльність не здійснює. В зв`язку з наведеним підтвердити належність майна спадкодавцю неможливо. Та роз`яснено, про право звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.(а.с.18-19) Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11 липня 2024 року вартість вказаного житлового будинку, становить 505123 грн. 23 коп. (а.с. 20-21). Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього\~Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли\~до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною\~третьою цієї статті, у випадках, визначених\~статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону\~передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, квартири, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).\~ На даний час КП ?Куп`янське БТІ? не здійснює господарську діяльність, його будівля повністю зруйнована, база даних та архівні справи знищені внаслідок збройної агресії рф. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.\~16\~ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~У\~Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному\~(абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального\~закону\~положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». \~\~\~\~\~\~\~\~\~Відтак хоч\~Закон № 1952-ІV\~прийнятий пізніше, проте\~статтею 4 ЦК України\~встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до\~Конституції України\~та\~ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до\~Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж\~ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до\~ЦК України, які мають розглядатися одночасно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до\~ЦК України\~подані не були, то з огляду на положення\~статті 4 ЦК України\~та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший\~закон\~скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, зазначення у\~ЦК України\~про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього\~Кодексу\~є достатньою підставою вважати, що норма\~ЦК України\~превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Спеціальні норми\~закону\~можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням\~ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим при існуванні складної змістової колізії застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»\~(Steel and others v. the United Kingdom)\~та ін.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися\~законом\~для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним: громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім затих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися\~законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства»\~The Sunday Times v. The United Kingdom № 1 заява 6538/74 пункт 46). У справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France) Суд зазначив, що\~закон\~має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми\~ЦК України\~(чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~У межах суб`єктивного права власності доцільно виділити два конструктивних елементи: а) титул власності; б) правомочності власника. Правомочність власника - невід`ємний атрибут права власності та розглядається як динамічна категорія, як одна з основних можливостей власника щодо належного йому майна. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Титул власності є статичною категорією, до зміни власника не передається. Державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості - адміністративний акт, який породжує титул власника. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що\~особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей\~334,\~657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення у покупця нерухомості прав власника на це майно. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До\~05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому\~введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. \~ \~ \~ \~Крім того, спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року\~№ 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку\~\~в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України\~від 22 лютого 1995 року № 48. За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали\~в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України\~\~від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. \~ \~ \~ \~ \~А тому, [PERSON] , який з\~ 1972 року записаний власником будинку по [ADDRESS] в книзі погосподарського обліку № 4 за 2016-2020 роки, набув право власності на вказане нерухоме майно з часу внесення цього запису з 31 травня 2018 року. (а.с. 24) Відтак, будинок [ADDRESS] увійшов до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , що настала [INFO] . За наведеного, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у суді та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved