Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

27 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання, у зв`язку з навчанням повнолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 15 000 грн. щомісячно, на період навчання [PERSON] у ВНЗ «Вища школа суспільно-природничих наук ім.Вінцента Поля в Любліні»», з дня подачі позовної заяви до суду і до закінчення сином навчання, оскільки син потребує матеріального забезпечення у зв`язку з навчанням. 31 жовтня 2023 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області передано цивільну справу №686/28576/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області, за підсудністю. 24 листопада 2023 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області у даній справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Крім того зазначила, що син на період навчання не працює, лише працюю на період літніх канікул. Навчальний заклад для сина обирала без погодження з батьком дитини. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, однак у встановлені судом строки подав відзив на позовну заяву, яким останній зазначає, що на його утриманні, крім [PERSON] , перебуває ще двоє неповнолітніх дітей, яких він зобов`язується утримувати. Згідно висновку МСЕК [PERSON] , визнано особою з інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим він змушений витрачати кошти на підтримання задовільного стану свого здоров`я. [PERSON] також зазначає, що є зареєстрований, як фізична особа підприємець та отримує невеликі нерегулярні доходи, яких іноді не вистачає на сплату єдиного соціального внеску та платежів до бюджету, при цьому підприємницькою діяльністю займається не регулярно, у зв`язку з необхідністю його періодичного лікування. Зазначає, що заочним рішенням суду було вирішено питання щодо стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , до його повноліття, однак про існування рішення суду і про існування відкриття виконавчого провадження по даному рішенні йому відомо не було. Про данні документи дізнався лише в 2021 року, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яку він намагається щомісячно гасити. На даний час заборгованість складає більше 30 тисяч гривень. Ці обставини позбавляють його можливості сплачувати аліменти після настання повноліття сина, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Ратушняк Ю.І. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Доводи відповідача викладені у відзиву на позовну заяву підтримав в повному обсязі. Заслухавши сторін та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 травня 2010 року було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №97. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 березня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №27. Відповідно до рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.10.2015 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, видано виконавчий лист, згідно якого стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. з врахуванням індексу інфляції, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2015 року і до досягнення ним повноліття. Згідно копії договору про навчання від 07.09.2023 року, судом встановлено, що [PERSON] є студентом Вищої школи суспільно-природничих наук ім.Вінцента Поля в Любліні. Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи додатку до договору про навчання для навчання на першому циклі за спеціальністю «Фізичне виховання» від 07.09.2023 року, визначено розмір плати за навчання у Вищій школі суспільно-природничих наук ім.Вінцента Поля в Любліні, за 6 семестрів навчання, як за денною формою навчання, так і за заочну форму навчання у закладі. Відповідно до довідки Вищої школи суспільно-природничих наук ім.Вінцента Поля в Любліні, [PERSON] є студентом 2 курсу Вищої школи суспільно-природничих наук ім.Вінцента Поля в Любліні, спеціальність фізичне виховання, стаціонарна форма навчання. Згідно зі ст. 199 СК України, визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд зауважує, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала б при сумісному проживанні з обома батьками. Суд враховує посилання відповідача про наявність у нього на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , а також доньки [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 13.09.2013 року, однак вказані обставини не є безумовною підставою для звільнення його від обов`язку брати участь в утриманні дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20. Крім того, щодо долучених відповідачем до матеріалів справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] виданого 13.09.2013 року та копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] виданого 13.09.2013 року на підтвердження факту перебування у нього на утриманні неповнолітніх дітей, суд зауважує, що з свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батьком останніх є [PERSON] , а відтак в суду відсутні підстави вважати, що у відповідача [PERSON] , є обов`язок щодо їх виховання та утримання. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 3 групи, довічно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки серії 12 ААГ № 122723, однак в матеріалах справи не міститься достатніх доказів, що стан здоров`я відповідача і наявні захворювання зумовлюють значні витрати на лікування, чим погіршується його матеріальне становище. Також відсутні докази його стійкої непрацездатності, яка б перешкоджала здійсненню його трудової функції. Суд відхиляє твердження [PERSON] про те, що він на постійній основі ніде не працює та постійної заробітної плати не отримує, та тих доходів, які він отримує не регулярно як фізична особа підприємець, не вистачає на сплату єдиного соціального внеску та платежів до бюджету, оскільки це не є достатньою підставою для звільнення його від обов`язку утримання своїх дітей, батьком яких він є. Жодних даних про визнання його непрацездатним або обмежено працездатним, матеріали справи не містять. В розумінні вимог ст. 81 ЦПК України, саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок спростувати доводи позивача та довести, в даному випадку, фінансову неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання. Натомість доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги також, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дитині, яка досягнула повноліття та продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Обставин, які б звільняли відповідача взагалі від обов`язку по утриманню свого повнолітнього сина, що продовжує навчання, в суді не встановлено. Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що повнолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, яка звернулася до суду з відповідним позовом, вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на користь матері є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам сімейного законодавства. В зв`язку з наведеним, необґрунтованими є і твердження [PERSON] про те, що аліменти мають стягуватися саме на користь самого повнолітнього сина, а не на користь матері повнолітнього сина, оскільки відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідачем не спростовано, що їх спільний син проживає з позивачкою, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 199 СК України, позивач також наділена правом на звернення з відповідним позовом до суду. Разом з тим, доводи позивача про необхідність визначення аліментів у розмірі 15 000 грн. щомісяця суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі щомісячно, а також відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували б витрати [PERSON] саме на зазначену позивачем в позовній заяві суму. Враховуючи, що відповідач, який є батьком [PERSON] , що навчається у навчальному закладі на стаціонарні формі навчання, і вочевидь не має можливості самостійно себе матеріально забезпечувати, має обов`язок сплачувати аліменти на дитину, що продовжує навчання до досягнення ним 23-х річного віку, за умови, якщо він може надавати таку матеріальну допомогу, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, який має на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність доказів, які б підтверджували його можливість сплачувати аліменти в розмірі 15 000 грн., та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає достатнім розміром аліментів, який слід стягувати з відповідача є 2 500 грн., що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину. При цьому суд звертає увагу, що позивач самостійно, на власний розсуд обрала заклад, в якому її син буде навчатися, без погодження з батьком дитини, при наявності можливості утримати аналогічну освіту в Україні. Одночасно із цим при визначені терміну стягнення аліментів суд враховує, що відповідно до наданої позивачем довідки термін повного навчання [PERSON] , обмежено 30.09.2026 року, тому термін стягнення аліментів, пов`язаних із продовженням навчання визначається у зазначеному терміні, але якщо навчання після вказаного строку і до досягнення дитиною 23 років ( 16.09.2028 року ) буде продовжено, вона має право на звернення до суду із відповідними позовними вимогами. Крім того, як зазначено у ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. При визначені часу, з якого присуджуються дані аліменти, суд враховує, що відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 27 жовтня 2023 року. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial