Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Української міської ради, в якому просить визнати за нею право приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину садового будинку № б/н з надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1658595132231), що складається з приміщень загальною площею 296,8 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.: прихожа 1 площею 24,4 кв.м., кухня 2 площа 16,5 кв.м., туалет 3 площею 3,5 кв.м., ванна 4 площею 7,2 кв.м., більярдна 5 площею 76,1 кв.м., кімната відпочинку 6 площею 26,9 кв.м., гараж 7 площею 21,6 кв.м., кімната відпочинку 8 площею 41,3 кв.м., житлова 9 площею 16,1 кв.м., коридор 10 площею 23,6 кв.м., житлова 11 площею 21,8 кв.м., сходи 12 площею 3,5 кв.м., сходи 13 площею 3,5 кв.м., балкон площею 10,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: вбиральня «Б», навіс-барбекю «В», свердловина «С». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 30.11.2006 року позивач є власницею 1/2 частини садового будинку № б/н із надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в [ADDRESS] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2006 року у справі № 2-38/06. Водночас, інша 1/2 частина вказаного садового будинку на праві власності ні за ким не зареєстрована. Відтак, невизначеність правового статусу 1/2 частину садового будинку порушує права позивача, як власника іншої 1/2 частини вказаного садового будинку, зокрема, право на набуття у власність земельної ділянки під будинком, право розпоряджатися цією власністю, у тому числі виконувати ремонтні роботи в усьому будинку, перепланування внутрішнього простору, здати в оренду весь будинок, продати або подарувати його. Посилаючись на те, що позивач добросовісно заволоділа незареєстрованим на праві власності нерухомим майном, а саме 1/2 частиною садового будинку, та продовжує відкрито, безперервно користуватися вказаним нерухомим майном протягом 18 років, позивач просила задовольнити позов про визнання за нею права приватної власності за набувальною давністю на таке нерухоме майно. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили ії задовольнити з підстав зазаначених у позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом установлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12706090 від 30.11.2006 року позивачу на праві власності належить 1/2 частка в садовому будинку № б/н із надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київської області, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2006 року у справі № 2-38/06. Дані обставини зазначені також в архівній довідці № 680 від 17.09.2018 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації». Поряд із цим, в архівній довідці № 060124032 від 17.01.2024 року, виданій Комунальним підприємством Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації», також вказано, що інша 1/2 частина садового будинку на праві власності не зареєстрована. Також, до матеріалів справи надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2024 року, відповідно до якої 03.10.2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за позивачем на 1/2 частку в садовому будинку № б/н із надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1658595132231). Згідно зі складеним на замовлення позивача та [PERSON] Технічним паспортом від 29.11.2006 року садовий будинок № б/н з надвірним будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київське області є двоповерховим садибним будинком підвищеної комфортності, що складається з приміщень загальною площею 296,8 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.: прихожа 1 площею 24,4 кв.м., кухня 2 площа 16,5 кв.м., туалет 3 площею 3,5 кв.м., ванна 4 площею 7,2 кв.м., більярдна 5 площею 76,1 кв.м., кімната відпочинку 6 площею 26,9 кв.м., гараж 7 площею 21,6 кв.м., кімната відпочинку 8 площею 41,3 кв.м., житлова 9 площею 16,1 кв.м., коридор 10 площею 23,6 кв.м., житлова 11 площею 21,8 кв.м., сходи 12 площею 3,5 кв.м., сходи 13 площею 3,5 кв.м., балкон площею 10,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: вбиральня «Б», навіс-барбекю «В», свердловина «С», каналіз колодязь «К-КЗ», огорожа «№-2», басейн «№4» вимощення «№6». Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 1522/9367/12 Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Натомість, всі наявні в матеріалах справи докази стосуються лише підтвердження володіння позивачем на праві власності 1/2 частини садового будинку з надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київської області. Так, позивачем долучено до матеріалів справи витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12706090 від 30.11.2006 року, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2024 року, згідно з якими позивачу на праві власності належить 1/2 частка в садовому будинку № б/н із надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в [ADDRESS] ; архівні довідки № 680 від 17.09.2018 року, № 060124032 від 17.01.2024 року, складені бюро технічної інвентаризації, що також стосуються вже належної позивачу на праві власності 1/2 частини садового будинку. Щодо наданого позивачем Технічного паспорту від 29.11.2006 року на садовий будинок № б/н з надвірним будовами загальною площею 296,8 кв.м у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київське області, суд зауважує, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна. До того ж, даний Технічний паспорт складений на замовлення позивача та [PERSON] , однак відомості щодо наявності речових прав [PERSON] на спірне нерухоме майно матеріали справи не містять. Таким чином, до матеріалів справи не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відкритого та безперервного володіння позивачем протягом десяти років іншою незареєстрованою за жодною особою 1/2 частиною спірного садового будинку № б/н із надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київської області. Ураховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову про визнання права приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину садового будинку № б/н з надвірними будовами у садовому товаристві «Ліра» в м. Українка, Обухівського району Київської області. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed