Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Адвокат Ніколаєва Галина Григорівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 лютого 2009 року у Циркунівській сільській раді Харківського району Харківської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблений актовий запис №03. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначено представником позивача, позивач та відповідач прожили у шлюбі близько 15 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, але зазначене стосується попередніх років спільного життя. З березня 2022 року сторони, як сім`я, не проживають, не виконують сімейні та подружні обов`язки, спільного господарства не ведуть, позивач та відповідач неодноразово протягом останнього року намагались поговорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішити їх, що не призвело до будь-яких результатів, в сімейних стосунках між ними нічого не змінилось. За результатами розмов з відповідачем позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх сину, тому подальше збереження сім`ї між позивачем та відповідачем є неможливим. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій він позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі та просив суд шлюб між сторонами розірвати. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 14 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 лютого 2009 року Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис №03.. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3531. Представником позивача зазначено, а відповідачем не заперечується так як не спростовано, що позивач та відповідач з березня 2022 року, як сім`я, не проживають, не виконують сімейні та подружні обов`язки, спільного господарства не ведуть, неодноразово протягом останнього року намагались вирішити особисті сімейні проблеми але це не призвело до будь-яких результатів, в сімейних стосунках між ними нічого не змінилось, за результатами розмов з відповідачем позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх сину, тому подальше збереження сім`ї між позивачем та відповідачем є неможливим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнав повністю та просив суд шлюб між ним та позивачем розірвати. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, враховуючи, що згода відповідача на розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і відповідача, то шлюб між сторонами повинен бути розірваний, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею за звернення до суду із даним позовом, що становить 605 гривень 60 копійок, з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню залишкові 50 відсотків понесених нею судових витрат у вигляді судового збору у сумі 605 гривень 60 копійок. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача та її представника, які не просять суд стягнути з відповідача сплачений за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що залишкові 50 % понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на її користь, залишаються за позивачем. На підставі викладеного, ст.ст.55, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved