Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати договори оренди землі, які укладено між [PERSON] та відповідачем, та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 11.01.2016 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,9861 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі якого терміном на 10 років, вона передала цю земельну ділянку відповідачеві на умовах, визначених у договорі оренди. Окрім того, 01.07.2019 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,0589 га. 07.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського РНО Житомирської області Камінською Л.В. було видано на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки. Позивач повідомив орендаря про зміну власника земельних ділянок, однак відповідачем було виплачено вимогу позивача орендну плату лише у розмірі 317,87 грн., що не відповідає розміру орендної плати визначеній у договорах оренди від 01.07.2019 та від 11.01.2016. Всупереч умовам вказаних договорів оренди позивач систематично їх порушує щодо сплати орендної плати, що є підставою для розірвання таких договорів. Ухвалою суду від 10.09.2024 відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін (а.с. 24). Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, пояснень від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до суду не надходило, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи також не надходило. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно\~ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 11.01.2016 уклала з відповідачем договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого ТОВ «БЛАГОДІЙНИЙ СОЮЗ (БС)» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 1825080900:04:000:1971 (а.с. 13-14). До того ж [PERSON] 01.07.2019 уклала з відповідачем договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого ТОВ «БЛАГОДІЙНИЙ СОЮЗ (БС)» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 1825080900:04:000:1792 (а.с. 8-9). 07.12.2020 [PERSON] , приватним нотаріусом Житомирського РНО Житомирської області було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно яких позивач є спадкоємицею майна [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме вищевказаних земельних ділянок (а.с. 6, 7, 11, 12). Відповідно до частини першої\~статті 770 ЦК України\~у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. У відповідності до ст.\~1216\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.\~1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, судом встановлено, що орендарем ТОВ «БЛАГОДІЙНИЙ СОЮЗ (БС)» передано вищевказані земельні ділянки в суборенду ТОВ «ЛЕНДПОІНТ» строком на два роки на підставі договорів від 01.03.2024, що було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 10, 15). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 26.07.2024 вбачається, що відповідачем виплачено орендну плату позивачеві у грудні 2021 року в розмірі 317,87 грн. (а.с. 16-18). Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про оренду землі»\~орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється у відповідності до ч. 2\~ст. 8 цього Закону. Як вбачається зі змісту пункту 26 договорів оренди від 01.01.2016 та від 01.07.2019 орендар вправі передавати земельну ділянку або її частину в суборенду іншим юридичним чи фізичним особам без зміни її цільового призначення. Пунктами 8 та 9 договорів оренди землі від 01.01.2016 та від 01.07.2019 передбачено, що орендна плата у розмірі 5% та 7 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, вноситься щорічно в строк до 31 грудня поточного року. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п. 24 договорів від 01.01.2016 та від 01.07.2019). Відповідно до п. 32 та п. 33 вищезазначених договорів оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору. У частині першій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»). Договір оренди землі укладається у письмовій формі (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»). Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. \~За статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Водночас у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України вказано таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України. При вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 387/800/21 (провадження № 61-7310св22). За загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати (два та більше випадки) орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі. Отже, відповідно до статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), від 13 лютого 2023 року у справі № 551/543/20 (провадження № 61-572св22). З матеріалів справи судом встановлено систематичну несплату орендної плати відповідачем,\~що є\~підставою для припинення права користування земельними ділянками. Доказів протилежного суду не надано і судом таких доказів не здобуто. При цьому суд враховує, що відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доводів позивача не спростував, доказів сплати орендної плати не надав. Згідно до змісту ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1\~ст. 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). У ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved