Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вимоги, викладені в заяві, обгрунтовано тим, що [INFO] померла матір заявниці - [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,5853 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради (нині Немирівської територіальної громади), яка належить спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 024073 від 24.09.2002, за реєстровим № 15. Заявниця стверджує, що вона єдина спадкоємиця за законом [PERSON] , померлої [INFO] . Інших спадкоємців немає. Заповіту немає. У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до Немирівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті матері. Однак, державним нотаріусом їй було відмовлено через те, що вона не подала в шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а місце її реєстрації не співпадає з місцем реєстрації спадкодавця - [PERSON] на день її смерті. А також заявницею не надано доказів факту прийняття нею спадщини шляхом спільного проживання з померлою за однією адресою, а шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив. Нотаріусом [PERSON] роз`яснено, що для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , їй необхідно надати Немирівській державній нотаріальній конторі рішення суду про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Однак, вона вважає, що фактично прийняла спадщину після смерті матері - [PERSON] , оскільки постійно і спільно проживала з нею на час відкриття спадщини в одному житловому будинку за однією адресою в [ADDRESS] , що у відповідності до ч.\~3\~ст.\~1268\~ЦК України свідчить про прийняття нею спадщини. Від прийняття спадщини вона не відмовлялась. У зв`язку з цим, я змушена звернутись до суду з даною заявою. [PERSON] повідомила, що з дня її народження, а саме: з 16 лютого 1970 року по [INFO] , тобто на момент відкриття спадщини, вона постійно проживала разом з мамою - [PERSON] (спадкодавцем) в одному житловому будинку за однією адресою: [ADDRESS] . Але на день смерті матері - [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS] . Також, заявниця зазначила, що незважаючи на те, що місце її реєстрації не співпадає з місцем реєстрації спадкодавця - [PERSON] на день її смерті, вона фактично проживала з матір`ю - [PERSON] , померлою [INFO] , в одному житловому будинку в [ADDRESS] - від свого народження аж до її смерті. Вони мали спільний побут, вели спільне господарство, обробляли город біля хати. Даний житловий будинок в [ADDRESS] був збудований у 1942 році ще дідом заявниці по лінії батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Дане господарство відносилось до суспільної групи господарства - колгоспна. У даному господарстві - будинку в [ADDRESS] ), проживали: [PERSON] , [INFO] - голова двору (помер [INFO] ); [PERSON] , [INFO] - дружина (померла [INFO] ); [PERSON] , [INFO] син; [PERSON] , [INFO] невістка; [PERSON] , [INFO] онука. У 1977 році, з невідомих причин, дане господарство [PERSON] (житловий будинок) було розділено на два господарства, а саме : 1) [ADDRESS] ; суспільна група господарства - колгоспна, Особовий рахунок № [NUMBER] : [PERSON] - голова двору; 2) [ADDRESS] ; суспільна група господарства - колгоспна, особовий рахунок № [NUMBER] : [PERSON] голова двору, до складу якого входили: [PERSON] - голова, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка. Згідно Виписки з погосподарської книги виданої 25.07.2024 виконкомом Немирівської міської ради: згідно із записом в погосподарській книзі Подільської (колишньої Кіровської) сільської ради за 1991-1995 рр., особовий рахунок № [NUMBER] , домогосподарство по [ADDRESS] відкритий на громадянку [PERSON] та відносився до суспільної групи господарства - колгоспна. Станом на 15 квітня 1991 року головою двору була [PERSON] . Всього сімей проживало у будинку 2, мешканців 3 особи: [PERSON] - голова домогосподарства, [INFO] ; [PERSON] - чоловік, [INFO] ; [PERSON] - дочка, [INFO] . Згідно Витягу №21 з реєстру Немирівської територіальної громади від 03.01.2023, починаючи з 01.08.1996 року і по даний час, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, від свого народження, як стверджує заявниця, вона постійно і спільно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] , своєю мамою в одному житловому будинку в [ADDRESS] на день її смерті [INFO] . [PERSON] зазначила, що в останні роки свого життя її мама - [PERSON] часто хворіла, і вона здійснювала за нею догляд до самої її смерті. Її цивільний чоловік, [PERSON] (батько заявниці) не мав можливості доглядати за своєю дружиною, так як сам потребував такого постійного стороннього догляду у зв`язку з хворобою, тому вона доглядала і за батьком. З [INFO] батько заявниці - [PERSON] , є інвалідом другої групи з дитинства, в зв`язку з психічним захворюванням (довідка МСЕК серія А-64 №151620 від 14.03.1968 р.). Після смерті матері - [PERSON] , з 2012 року, [PERSON] взяла на себе обов`язки по догляду за батьком [PERSON] , який проживає разом з нею в одному житловому будинку в [ADDRESS] і вона здійснює за ним постійний догляд та є його опікуном. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28.02.2024 у справі №930/2226/23, [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено [PERSON] його опікуном. Заявниця стверджує, що після смерті матері вона вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном. Вона доглядає і утримує житловий будинок в [ADDRESS] та обробляє земельну ділянку (город) біля нього. У неї на зберіганні знаходяться документи на спадкове майно - державний акт на земельну ділянку (земельний пай). Фактом прийняття спадщини є її спільне проживання з матір`ю - [PERSON] в одному житловому будинку за однією адресою: [ADDRESS] , - на момент відкритгя спадщини. На даний час у заявниці виникла необхідність оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері. Однак, з метою офіційного оформлення спадщини, необхідно встановити факт постійного і спільного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , в період з 16.02.1970 року по 23 березня 2012 року в [ADDRESS] . А також необхідно встановити факт прийняття нею спадщини, як особою, яка постійно проживала разом із спадкодавцем - [PERSON] , померлою [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даних фактів має для заявниці юридичне значення, тому що надає їй можливість реалізувати її спадкові права та оформити спадщину на земельну ділянку площею 1,5853 га та інше спадкове майно, яке залишилось після смерті матері [PERSON] . Дані факти, які вона просить встановити, є юридичними, оскільки від їх встановлення залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, а чинним законодавством не передбачений порядок їх встановлення, вони не пов`язані з наступним вирішенням спору про право та встановлення їх іншим шляхом, крім судового, неможливе. Ухвалою суду від 06.08.2024 у цивільній справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Ускова С.Е. заяву підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Представник Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, від міського голови Немирівської міської ради надійшла заява, в якій він не заперечував щодо задоволення заяви, просив розгляд справи провести у відсутність представника міської ради. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає заявницю, вона проживала в с.Сажки разом з батьками: [PERSON] та [PERSON] в одній хаті. [PERSON] померла у 2012 році, її ховала в с.Будки, звідки була її матір. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживала в с.Сажки. ЇЇ матір - [PERSON] померла, батько інвалід. У неї був дід [PERSON] і баба, у яких був син [PERSON] . Він одружився з [PERSON] і у них народилася [PERSON] . Вони всі разом жили в хаті діда [PERSON] . [PERSON] живе у цьому будинку з народження. Заслухавши представника заявниці [PERSON] - адвоката Ускову С.Е., показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно паспорта № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , народилася в с.Сажки Немирівського району Вінницької області. Відповідно до Витягу №21 з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в с.Сажки Немирівського району Вінницької області. ЇЇ батьками записані: батько [PERSON] , матір [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №4148 від 24.04.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день відкриття спадщини за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] . 24.04.2024 [PERSON] державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. надано роз`яснення про те, що, оскільки вона станом на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не була зареєстрована з останньою в одному житловому будинку та не подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . у встановлений законодавством строк, [PERSON] вважається такою, яка не прийняла спадщину. Згідно акту жителів с.Сажки Вінницького (колишнього Немирівського) району Вінницької області від 12.07.2024, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у період з 16 лютого 1970 по 23 березня 2012, тобто на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею постійно проживала її дочка, [PERSON] , [INFO] , в одному житловому будинку та за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №7445 від 25.07.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, згідно із записом в по господарській книзі Подільської сільської ради (колишньої Кіровської сільської ради) за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домогосподарство по [ADDRESS] належить до суспільної групи господарства колгоспна. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору: [PERSON] - голова домогосподарства; [PERSON] чоловік; [PERSON] донька. З виписки погосподарської книги № 7445 від 25.07.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, встановлено, що згідно із записом в погосподарській книзі Подільської (колишньої Кіровської) сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домогосподарство по [ADDRESS] відкритий на гр. [PERSON] та належить до суспільної групи господарства колгоспна. Станом на 15 квітня 1991 року головою двору була [PERSON] . Всього сімей у будинку 2, мешканців 3: [PERSON] голова д/г, [PERSON] , - чоловік, [PERSON] донька. З погосподарської книги за 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995 рр. встановлено, що в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] записані [PERSON] голова сім`ї, [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка. З погосподарської книги за 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2012 рр. встановлено, що в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] записані [PERSON] голова сім`ї, [PERSON] чоловік. [PERSON] згідно погосподарської книги за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 р.р. записана в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] . Рішенням №9 2 сесії 7 скликання Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 18.11.2015 в [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відносно [PERSON] , померлої [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293\~ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч.2ст.315\~ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 вказаної вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. В вимогах позивачка просить встановити факт постійного проживання з спадкодавцем та факт прийняття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідний висновок також викладений у постанові Верховного суду від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21). Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2\~ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, прийняття спадщини спадкоємцем є презумпцією, що грунтується на двох фактах (постійне проживання зі спадкодавцем та відсутність заяви про відмову від спадщини). Дана презумпція не підлягає встановленню як самостійний факт в порядку окремого провадження. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК). Строк, визначений\~ст. 1270 ЦК України\~в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття. В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статтях\~1269,\~1270 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Судом встановлено, що заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини в 6-місячний термін та вона не була зареєстрована з Спадкодавцем за однією адресою. Отже, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці з двох підстав: вона не подала заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін; вона не була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК), підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Отже, заявнику, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже він її фактично прийняв відповідно до норм ст.\~1268,\~1270 ЦК), тому встановлення йому судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним. Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) Згідно частини шостої\~статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, у разі, якби заявник постійно не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, на підставі\~ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживан ня чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Встановлені судом обставини свідчать, що заявниця [PERSON] , яка є дочкою, померлої [INFO] , [PERSON] , постійно спільно проживала разом зі своєю матір`ю в період з 16.02.1970 року по 23.03.2012 року в одному житловому будинку та за однією адресою: [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Вказане підтверджується поясненнями представника заявниці, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які є чіткими, послідовними, логічними і узгоджуються між собою щодо обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і підлягають доказуванню у цьому випадку. Встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем суд здійснює для забезпечення права заявниці на оформлення спадщини. Отже, вважаючи встановленим факт проживання заявниці зі спадкодавцем, заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем по день смерті останнього, вона вважається такою, що прийняла спадщину та не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] , а саме: про задоволення вимог заявниці в частині встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем та відмову в частині встановлення факту прийняття спадщини.

Outcome: partial