Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування за законом, в якому просила: - визнати за нею право власності на частку житлового будинку без надвірних будівель у [ADDRESS] , що складається з наступних приміщень: веранда 1-1-1, площею 1,1 кв.м, кухня 1-1-2, площею 9,10 кв.м, житлова кімната 1-1-3 площею 10,50 кв.м, житлова 1-1-4, площею 14,40 кв.м, житлова кімната 1-1-5, площею 10,40 кв.м, загальною площею 50,80 кв.м, з них житловою - 35,50 кв.м, та корисною 15,50 кв.м; - визнати за нею право власності у порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами у [ADDRESS] , що складається з 1/2 частки приміщень будинку будівель та споруд: житлової кімнати, 2-2, площею 14,3 кв.м, надвірних будівель: гаража «В», вбиральні «Г», та огорожі «N» та частки приміщень - нежитлові приміщення «а3», коридор 2-1, 2-6, площею 10,0 кв.м, та допоміжна кімната 2-7, площею 6,9 кв.м; - встановити розмір ідеальних часток співвласників житлового будинку будівель та споруд [ADDRESS] ; - здійснити поділ вказаного житлового будинку будівель та споруд, виділивши їй у власність його частки, що складається з: веранди 1-1-1, площею 1,1 кв.м, кухні 1-1-2, площею 9,10 кв.м, житлова кімната 1-1-3 площею 10,50 кв.м, житлова 1-1-4, площею 14,40 кв.м, житлова кімната 1-1-5, площею 10,40 кв.м, та 1/2 частки житлової кімнати, 2-2, площею 14,3 кв.м, надвірних будівель: гаража «В», вбиральні «Г», та огорожі «N» та 1/2 частки приміщень - нежитлові приміщення «а3», коридор 2-1, 2-6, площею 10,0 кв.м, та допоміжна кімната 2-7, площею 6,9 кв.м; - встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виділивши їй у користування частки. В обґрунтування позову зазначається, що відповідно до договору дарування від 24 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської держаної нотаріальної контори Київської області Саверою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-185, батько позивача [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , подарував [PERSON] за цією адресою частку житлового будинку без надвірних будівель. Згідно з пунктом 1 вказаного договору житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м,, житлова площа будинку становить 49,6 м2, до будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня. За умовами вказаного договору дарування у конкретне користування позивача переходять приміщення житлового будинку, позначені на плані цифрами: № 1 корисною площею 6,4 кв.м,, № 2 корисною площею 9,2 кв.м, № 3 жилою площею 10,5 кв.м, № 4 жилою площею 14,4 кв.м, та № 5 жилою площею 10,4 кв.м. 27 січня 1985 року на підставі вказаного вище договору дарування від 24 січня 1985 року Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації за позивачем на праві особистої приватної власності зареєстровано об`єкт нерухомості в розмірі половини житлового будинку без надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Із довідки-характеристики зазначеного бюро технічної інвентаризації № 293 від 11 січня 1985 року, наданої [PERSON] у нотаріальну контору для відчуження частини житлового будинку, відображена технічна характеристика житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок А-1 дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 49,6 кв.м, дійсною вартістю 6905 крб.; сарай «Б» дерев`яний вартістю 902 крб.; гараж «В» шлакоблочний вартістю 1072 крб.; вбиральня «Г» дерев`яна вартістю 73 крб.; загальна дійсна вартість будівель і споруд 8952 крб. Пунктом 2 цієї довідки передбачено, що за заявою власника відчужуються приміщення 1, 2, 3, 4, 5, жилою площею 35,3 кв.м, вартістю 4477 крб., що згідно з проведеним розрахунком складають половину житлового будинку, ідеальну частку. Відповідно до службової відмітки нотаріуса від 24 січня 1985 року [PERSON] , [INFO], яка проживала за адресою: [ADDRESS] , своєю заявою надала згоду на дарування її чоловіком [PERSON] 1/2 частки житлового будинку, який вони побудували у період шлюбу, своїй дочці [PERSON] . Згідно з витягом з рішення виконкому Броварської міської ради народних депутатів Київської області від 14 грудня 1984 року № 484 [PERSON] надано дозвіл на оформлення самовільно побудованого туалету та дозволено йому подарувати 1/2 частку житлового будинку площею 35,3 кв.м, корисною площею 50,9 кв.м, [PERSON] . Відповідно до довідки інспекції державного страхування міста Бровари № 11 від 16 січня 1985 року, виданої [PERSON] , страхова оцінка споруд, належних йому на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] , становить 8952 крб. Даний договір дарування укладався відповідно до вимог пунктів 58, 59, 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, у якій зазначалось, що у договорі про відчуження власником частки будинку за бажанням сторін може бути вказаний і порядок користування конкретними його частинам, а також порядок користування земельною ділянкою. Усі наведені вище документи безспірно свідчать про те, що за договором дарування від 24 січня 1985 року [PERSON] за згодою [PERSON] подарував позивачу 1/2 частку житлового будинку без надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , вартістю 4477 крб., зокрема, вказані приміщення житлового будинку, позначені цифрами 1, 2, 3, 4 і 5. Всього фактично подаровано три житлові кімнати житловою площею 35,3 кв.м та два допоміжних приміщення будинку корисною площею 15,6 кв.м, загальна площа подарованих приміщень, а саме 1/2 частки будинку становить 50,9 кв.м. Таким чином, на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року позивачу на праві власності належить не лише частка житлового будинку без надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , але й конкретно визначені цим договором приміщення даного будинку: [ADDRESS] корисною площею 6,4 кв.м,, № 2 корисною площею 9,2 кв.м, № 3 жилою площею 10,5 кв.м, № 4 жилою площею 14,4 кв.м,, № 5 жилою площею 10,4 кв.м. Відповідач у справі [PERSON] рідний брат позивача. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 08 лютого 2002 року позивачу та 24 травня 2011 року відповідачу Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, сторонам у справі після смерті [INFO] їхньої матері [PERSON] на праві власності належить по 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , право власності на цю 1/4 частку позивачем зареєстровано 20 лютого 2002 року, відповідачем - 30 листопада 2011 року. Спадкове майно, на яке кожній з сторін видавалися свідоцтва про право на спадщину, складалося з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що фактично становить житлову кімнату, позначену на плані 2-2 житловою площею 14,3 кв.м., та надвірних будівель: гаража «В», вбиральні «Г», огорожі «N». Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилося ще спадкове майно, що на час відкриття спадщини мало статус самовільно зведеного, а саме: прибудова «а3» (приміщення 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та надвірні будівлі: сарай «Е», гараж «Д», сарай «Ж», про що зазначено у вказаних вище свідоцтвах про право на спадщину за законом, яке при видачі цих свідоцтв нотаріусом не враховувалися. На даний час це спадкове майно, побудоване батьками самовільно, належить сторонам та на праві власності в рівних частках, самовільним уже не вважається, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріальною контрою позивачу відмовлено з формальних причин Відповідач не визнає у повному обсязі право позивача на зазначене майно. У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності у порядку спадкування на нежитлові приміщення, зміну розміру часток у житловому будинку та стягнення грошової компенсації. Ухвалою суду від 10 листопада 2015 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності у порядку спадкування та встановлення порядку користування земельною ділянкою. 12 квітня 2018 року [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила: у порядку поділу майна, що є спільній частковій власності, виділити їй у власність за договором дарування в натурі частку житлового будинку без надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з таких приміщень: веранди 1-1 площею 6,4 кв.м, кухні 1-2 площею 9,1 кв.м, житлової кімнати 1-3 площею 10,5 кв.м, житлової кімнати 1-4 площею 14,4 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 10,4 кв.м, загальною площею 50,8 кв.м, з них житловою площею 35,3 кв.м, та корисною площею 15,5 кв.м; - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за нею право власності у порядку спадкування на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складається з 1/2 частки приміщень будинку, будівель і споруд: а саме: житлової кімнати 2-2 площею 14,3 кв.м, та надвірних будівель: гаража «В», вбиральні «Г», огорожі «N»; - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за нею право власності у порядку спадкування на 1/2 частку всіх будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови «а3», жилою площею 31,2 кв.м, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1 площею 6,3 кв.м, котельня 2-4 площею 4,0 кв.м, санвузол 2-5 площею 4,0 кв.м, кухня 2-6 площею 10,0 кв.м та допоміжна кімната 2-7 площею 6,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за відповідачем право власності у порядку спадкування на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складається з 1/2 частки приміщень будинку, будівель і споруд: а саме: житлової кімнати 2-2 площею 14,3 кв.м, та надвірних будівель: гаража - «В», вбиральні «Г», огорожі «N»; - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за відповідачем право власності у порядку спадкування на частку всіх будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови «а3», жилою площею 31,2 кв.м, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1 площею 6,3 кв.м, котельня 2-4 площею 4,0 кв.м, санвузол 2-5 площею 4,0 кв.м, кухня 2-6 площею 10,0 кв.м та допоміжна кімната 2-7 площею 6,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування на нежитлові приміщення, зміну розміру часток у житловому будинку та стягнення грошової компенсації залишено без розгляду. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що суди у порушення зазначених вимог закону належним чином не звернули уваги на доводи [PERSON] про те, що вона має право саме на виділення у власність в натурі частки належного їй житлового будинку, розглядаючи тривалий час справу, у порушення вищевказаних положень закону фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили, спір між сторонами по суті не вирішили, оскільки формально послались на те, що позивач має право звернутися з вимогою про виділення їй у натурі 3/4 часток із спільного часткового майна, не врахували, що вимоги [PERSON] є ідентичним правовим поняттям по своїй суті з вимогою про виділення у натурі частки майна. При цьому суди не звернули уваги на вимоги частини першої статті 4 ЦПК України та положення частини першої статті 15 ЦК України, якими визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року дану справу прийнято до розгляду у загальному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2022 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором обміну домобудівель від 06 серпня 1965 року [PERSON] (батьку сторін) належав будинок [ADDRESS] , загальна площа якого складала 65,2 кв.м. На підставі договору дарування від 24 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Саверою Л.Л., зареєстрованого у реєстрі № 1-185, [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , подарував дочці [PERSON] 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Зі змісту договору вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м, жила площа будинку становить 49,6 кв.м. До будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня. За умовами договору дарування у конкретне користування [PERSON] перейшли наступні приміщення житлового будинку: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м, та житлова кімната 1-5, площею 10,4 кв. м.(а. с. 7-8). З відмітки на договорі вбачається, що 27 січня 1985 року за [PERSON] на підставі вказаного договору дарування було зареєстровано у Бориспільському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності на подаровану 1/2 частку житлового будинку без надвірних будівель, про що в реєстровій книзі зроблено запис № 20 (а.с.39, т. 2). Після укладення договору дарування у користуванні [PERSON] , знаходилося 35,3 кв.м жилої площі будинку, а у її батька - [PERSON] - 14,3 кв.м, про що свідчать записи у будинковій книзі (а.с.146, т.1). [INFO] помер батько сторін [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла мати сторін (дружина померлого) [PERSON] , при цьому [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовились на корить матері. 28 березня 1998 року Броварською міською держаною нотаріальною конторою Київської області [PERSON] видано свідоцтво про право власності у спільному майні, набутому подружжям за час зареєстрованого шлюбу, а саме на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с.186, т.1), а також свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, після смерті [PERSON] співвласниками житлового будинку «А-1», дерев`яного, обкладеного цеглою, жилою площею 49,6 кв.м,за адресою: [ADDRESS] , були [PERSON] її частка у будинку складала 1/2 без надвірних будівель та споруд, а також [PERSON] , частка якої складала 1/2 з надвірними будівлями та спорудами (1/4 частка будинку як спільне майно подружжя та 1/4 частка будинку у порядку спадкування за законом). [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина щодо належного їй нерухомого майна, а саме 1/2 частки на спірний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами. З матеріалів спадкової справи № 385/2001 до майна померлої [PERSON] вбачається, що спадщину після її смерті у рівних частинах прийняли [PERSON] та [PERSON] . 08 лютого 2002 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] , що складається з 1/2 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Будинок дерев`яний, обкладений цеглою, позначений на плані «А-1», жилою площею 49,6 кв.м, з надвірними будівлями: гаражем, вбиральнею, огорожею, вартість спадкового майна становить 11 189 грн. 00 коп. У свідоцтві не враховуються самовільно побудовані: прибудова «а3» (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та сарай «Е», гараж «Д», сарай «Ж» (а.с.189 зворот, т. 1). 24 травня 2011 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна, що складається з 1/2 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Будинок позначений на плані «А-1», загальною площею 96,4 кв.м, жилою площею 49,6 кв.м, з надвірними будівлями: гараж «В», вбиральня «Г», вбиральня «И», огорожа «N», вартість майна становить 18 139 грн. 25 коп. Самочинно побудовані: прибудова «а3» (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7) сарай «Е» гараж «Д» та сарай «Ж» у свідоцтво не враховуються (а.с.10 та 196 зворот, т.1). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникали спори щодо володіння та користування належним їм на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Так, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2012 року у справі № 2-3945/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 червня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2011 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 травня 2011 року, виданих на ім`я [PERSON] . При розгляді вказаної справи по суті встановлено, що спадкове майно складалося саме з 1/2 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями, тому спадкове майно поділене між спадкоємцями у рівних частках. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2012 року у справі № 2-2531/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 жовтня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності останнього на частку у спільному майні, зокрема, на належну йому 1/4 частку спірного житлового будинку, визнання за нею права власності на 1/4 частку будинку та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості належної йому 1/4 частки спірного житлового будинку. При розгляді вказаної справи по суті встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки житлового будинку, а [PERSON] 1/4 частка. Також кожній з сторін за вказаною адресою належить по 1/2 частці господарських будівель і споруд: гаражу «В», вбиральні «Г» та огорожі «N». Правові підстави, визначені статтею 365 ЦК України, для припинення права власності [PERSON] на 1/4 частку спірного житлового будинку відсутні. Відповідно до листа КП «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 03 грудня 2012 року самовільно побудована прибудова літ «а3» до житлового будинку [ADDRESS] легалізована на підставі наказу Міністерства регіонального будівництва України від 09 серпня 2002 року № 404. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] він складається з двох квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , що мають відокремлені входи, системи електропостачання та газопостачання. Квартирою [ADDRESS] , до складу якої входять: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м та житлова кімната 1-5, площею 10,4 кв. м, загальною площею 50,9 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м, користується [PERSON] . Саме ці приміщення на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року перейшли у її конкретне користування. Квартирою [ADDRESS] , до складу якої входять: веранда 2-1, площею 13,1 кв. м, житлова кімната 2-2, площею 14,3 кв. м, котельня 2-4, площею 4,0 кв. м, ванна 2-5, площею 4,0 кв. м, кухня, площею 10,0 кв. м та допоміжна 2-7, площею 6,9 кв. м, всього загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 14,3 кв. м, нею користується [PERSON] . Із наведеного вбачається, що до складу квартири [ADDRESS] будинку, якою користується відповідач, входить прибудова літ. «а3», яка вважалася самовільно побудованою (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7). 24 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою, у якій зазначала, що у виданому їй 08 лютого 2002 року свідоцтві про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було вказано, що самовільно побудовані: прибудова «а3» (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та надвірні будівлі: сарай -«Е», гараж - «Д», сарай - «Ж», у свідоцтво не враховуються, на даний час це спадкове майно, 1/2 частка якого належить їй, самовільним не вважається, просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на це спадкове нерухоме майно (т.1 а.с.199). У задоволенні цієї заяви та видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове нерухоме майно нотаріальною конторою відмовлено, оскільки самовільно побудоване майно має бути узаконене на час видачі свідоцтва про право на спадщину(а.с. 200 т.1). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Скасовуючи попередні судові рішення постановлені у даній справі Верховний Суд зазначив, що позивач має право звернутися з вимогою про виділення їй у натурі 3/4 часток із спільного часткового майна, заявлена [PERSON] вимога є ідентичним правовим поняттям по своїй суті з вимогою про виділення у натурі частки майна. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19) наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. Суд зазначає, що виділ частки в натурі повинен відповідати нормам законодавства у тому числі чинним державним будівельним нормам, з дотриманням прав всіх учасників спільної часткової власності, а також з урахуванням технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та вимог статті 181 ЦК України. У даному випадку визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, з урахуванням наведених вище обставин, а також з підстав наявності тривалих спірних відносин між учасниками справи щодо порядку володіння та користування житловим будинком, отже судом не приймається. Крім того, суд звертає увагу, що для поділу будинку чи у добровільному чи судовому порядку необхідна технічна можливість виділити кожному співвласнику відокремлене приміщення з власним входом. Єдиним належним доказом у даній справі щодо наявності технічної можливості виділення частки в натурі є висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19724/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року. Вказана експертиза призначалася судом за клопотанням сторін у справі згідно з ухвалою суду від 20 квітня 2016 року при первісному розгляді даної справи. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19724/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року поділ будинку та господарських споруд між співвланиками житлового будинку [ADDRESS] можливий при відхиленні від ідеальних часток. Можливий варіант поділу з урахуванням того, що у користуванні [PERSON] знаходяться приміщення квартири [ADDRESS] , а в користуванні відповідача [PERSON] знаходяться приміщення квартири [ADDRESS] . Варіант поділу будинку розрахований і описаний у дослідницькій частині висновку та зображений на схемі (а.с.105, 105 зворот т.2). Суд враховує, що вказаний варіант єдиний з технічно можливих, що може бути здійснений з дотриманням чинних норм законодавства. З урахуванням предмету спору, висновок експерта є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України. При розгляді даної справи по суті позивач не надала до суду належних та допустимих доказів щодо можливості поділу (виділу в натурі) будинку у заявлений нею спосіб. Отже, з метою виконання завдань цивільного судочинства та вирішення існуючого між сторонами спору, суд вважає за можливе здійснити поділ спірного житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, виділивши сторонам належні їм частки у праві власності на нерухоме майно в натурі відповідно до варіанту, вказаного у висновку № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року (додаток № 2, аркуш 1) за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі № 361/5383/15-ц. Крім того, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, суд вважає за доцільне зазначити у резолютивній частині рішення про порядок користування земельною ділянкою. Вказане не може вважатися виходом судом за межі позовних вимог. При цьому суд зазначає, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. При розгляді справи по суті встановлено, що земельна ділянка перебуває у користуванні сторін, її площа згідно з наданими до суду доказами становить 600 кв.м. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Оцінюючи в сукупності всі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 234 грн. 60 коп. Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial