Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що у квартирі [ADDRESS] проживає та зареєстрований позивач [PERSON] , та відповідачі [PERSON] , [PERSON] . У вище вказану квартиру заселення відбулось на підставі ордеру на житлове приміщення № 70073 серії Б від 03.02.1993 року [PERSON] та її сім`ю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). На даний час батьки та сестра померли. Позивач несе витрати по утриманню житла, сплачує житлово-комунальні послуги, у свою чергу відповідачі зареєстровані у даній квартирі, але у квартирі фактично не проживають, інтересу до квартири та наміру користуватись вказаним житлом ніколи не виявляли, відповідачам ніколи не чинились перешкоди у праві користуванні даною квартирою. Формальна реєстрація відповідачів створює додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, а відтак на підставі викладених обставин позивач звернувсядо суду з вище вказаним позовом. Ухвалою судді від 29.04.2024 року справу було прийнято до провадження та призначено розгляд у підготовчому засіданні. Згідно ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 06.06.2024, було закрито підготовчий розгляд та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.08.2024 було витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію чи здійснювався виїзд за межі України у будь якому напрямку громадянкою України [PERSON] , [INFO] , (уродженка м. Києва ), місце реєстрації: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] (унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19691117-00131), місце реєстрації: [ADDRESS] , в період починаючи з 01.01.2019 року по теперішній час та повернення їх на територію України; витребувати від Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві інформацію щодо реєстрації шлюбу та копію відповідного актового запису або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Києва, місце реєстрації: [ADDRESS] . Згідно із відповіддю Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яка надійшла на адресу суду 16.09.2024 року, виявлено інформацію щодо актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] складеного Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08.06.2017 року, а/з №906. 19.09.2024 від Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на ухвалу суду. Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року було витребувано від Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві копію актового запису або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Києва, місце реєстрації: [ADDRESS] . 31.10.24 на адресу суду від Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві надійшла копія актового запису про шлюб №906 від 08 червня 2017 року. Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, крім того не заперечував, щодо розгляду справи у відсутності відповідачів та представника третьої особи з постановленням по справі заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не прибули, про розгляд справи неодноразово повідомлялись судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи. Представник Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлялись в установленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із вимог ч.ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відзиву на позовну заяву від відповідачів на адресу суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 70073 серії Б від 03.02.1993 року [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка) для проживання було надано квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть. Відповідно до свідоцтва про поховання, виданого [PERSON] , користувачу місця який 18 серпня 2021 року на колумбарії № [NUMBER] розміщеного [ADDRESS] здійснив поховання померлого [PERSON] , Свідоцтво про смерть [NUMBER] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачі в квартирі [ADDRESS] , понад 12 місяців не проживають, не є членами сім`ї позивача, квартирою не цікавляться, не приймають участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг. Як вбачається з акту про не проживання від 27.03.2024, складеного та підписаного мешканцями буд. [ADDRESS] у присутності комісії у складі начальника ЖЕД -318, про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. За змістом положень ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи із наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. При вирішенні питання про втрату наймачем або членами його сім`ї права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причини такої відсутності. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , у спірній квартирі не проживають тривалий час, а саме понад 12 місяців без поважних причин. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням на підставі статей 71, 72 ЖК України. При цьому, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню судом, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідачів, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. Окрім того, визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку у позасудовому порядку. Таким чином, вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Із урахуванням викладеного вище, суд вважає, що вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908, 40 грн. з кожного. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial