Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

У квітні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 18 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5560660 про надання споживчого кредиту в розмірі 10 200,00 грн. на строк 360 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% в день. ТОВ «Авентус Україна» передало у власність [PERSON] грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER]. 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, станом на 18.06.2023 року, утворилася заборгованість у розмірі 38 160,24 грн., яка складається із: 10 200,00 грн. суми кредиту та 48 360,24 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, які позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,41 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді від 29 квітня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання, зобов`язано позивача та третю особу надати суду докази в оригіналах (т. 1 а.с. 129). 08 травня 2024 року до суду від ТОВ «Авентус Україна», на виконання вимог ухвали суду, надійшли копії документів (т. 1 а.с. 136-222). 09 травня 2024 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення з додатками (т. 1 а.с. 227-245, т. 2 а.с. 1-158). Ухвалою суду від 16 липня 2024 року витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо належності платіжної картки № [NUMBER] та інші відомості про власника картки, а також про наявність транзакції щодо перерахування коштів на картку в розмірі 10 200,00 грн. від позивача (т. 2 а.с. 185). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», керівництво якого було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, не прибув, просив справу розглядати без участі представника, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] , котрий був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання повторно (в черговий раз) не прибув без поважних на те причин. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року судом постановлено про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - ТОВ «Авентус Україна» у судове засідання не прибув. У поданій заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Проти позову не заперечували. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 18 лютого 2022 року між третьою особою ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір № 5560660 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 200, 00 грн. (т. 1 а.с. 34-38). Кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно п. 1.3. договору сума кредиту складала 10 200,00 грн. Згідно п. 1.4. строк кредиту становив 360 дні. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Відповідно до п. 1.5. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. За п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER]. Згідно з п. п. 2.4. п. 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. До укладання кредитного договору відповідач [PERSON] ознайомився із Паспортом споживчого кредиту, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (т. 1 а.с. 41-42) та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що також свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (т. 1 а.с. 39). Підписавши договір про надання споживчого кредиту, відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 10 200,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що не було спростовано останнім. 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (т. 1 а.с. 83-91). Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 19.06/23-Ф від 19.06.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3087, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей (т. 1 а.с. 92). У реєстрі боржників кредитний договір № 5560660 вказано за порядковим номером 2138. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 10 200,00 грн., сума заборгованості за відсотками 25 981,44 грн., а сума заборгованості разом складає 36 181,44 грн., кількість днів прострочення 334 (т. 1 а.с. 44). Про відступлення права грошової вимоги за договором споживчого кредиту на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідача [PERSON] було повідомлено письмово на його електронну пошту [INFO] , зазначену ним при укладенні кредитного договору (т. 1 а.с. 124). Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19.06.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 36 181,44 грн., що складається із: 10 200,00 грн. основного боргу та 25 981,44 грн. боргу за відсотками. У своєму позові позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 360,24 грн., що складається із: 10 200,00 грн. основного боргу та 38 160,24 грн. боргу за відсотками. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняв пропозицію (оферта) укласти електронний договір споживчого кредиту за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER], надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Факт отримання [PERSON] грошових коштів підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 26.06.2023 року, відповідно до якого, 18.02.2022 року о 14:15:15 на картку № [NUMBER] були зараховані грошові кошти в розмірі 10 200,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 27956253 (т. 1 а.с. 48) Крім того з листа АТ «Універсал Банк» за № БТ/4902 від 07.08.2024 р. постає, що відповідачу [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER], зазначені його місце проживання, а саме [ADDRESS] ), рнокпп, серія та паспорт, фінансовий номер телефону, реквізити електронної пошти, а також вказано, що 18.02.2022 р. о 14 год.15 хв. 12 сек. на вказану платіжну картку відповідача відбулося зарахування грошових коштів в розмірі 10200,00 грн. (т. 2 а.с. 192-193) . Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованості у розмірі 48 360,24 грн., яка складається з: 10 200,00 грн. суми кредиту та 38 160,24 грн. суми процентів за користування кредитом. У позовній заяві позивач вказав про те, що первісним кредитором було нараховано проценти, в межах строку дії договору за період з 13.07.2022 року по 17.11.2022 року за ставкою 1,99%, що складає 25 981,44 грн. (10 200,00 х 1,99% х 128 календарних днів). Далі, позивачем були нараховані проценти за 60 календарних днів за період з 18.11.2022 року по 17.01.2023 року, в межах строку дії договору, у розмірі 12 178, 80 грн. (10 200,00 х 1,99% х 60 календарних днів). Отже, загалом розмір процентів, які заявлені до стягнення складає 38 160,24 грн. (25 981,44 + 12 178,80). Будь-якого розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, в тому числі і за нарахованими процентами, матеріали справи не містять взагалі. У матеріалах справи наявний лише розрахунок заборгованості, зроблений третьою особою ТОВ «Авентус Україна» (т. 1 а.с. 19-31), за яким, станом на 18.06.2023 року, загальна заборгованість за кредитним договором становить - 36 181,44 грн., яка складається із: 10 200,00 грн. заборгованості за основним боргом та 25 981,44 грн. заборгованості за процентами. Отже, з розрахунку боргу, вбачається, що за період за період з 18.11.2022 року по 18.06.2023 року (кінцеву дату розрахунку заборгованості) позивачем проценти за користування кредитом, які заявлено у позові, відповідачу не нараховувалися взагалі і станом на 18.06.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача становить той же розмір - 36 181,44 грн., яка складається із: 10 200,00 грн. заборгованості за основним боргом та 25 981,44 грн. заборгованості за процентами. Таким чином, загальний розмір заборгованості 36 181,44 грн., в тому числі і за нарахованими процентами, є незмінним станом на 17.11.2022 року і залишився таким станом на 18.06.2023 року (т. 1 а.с. 31), що спростовує позицію позивача про нарахування ними процентів за 60 календарних днів за період з 18.11.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі 12 178,80 грн. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту укладання договору № 5560660 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] , стороною позивача при зверненні до суду було надано електронні докази в паперовій формі. На виконання ухвали суду про витребування доказів, третьою особою ТОВ «Авентус Україна», через систему «Електронний суд», надано оригінали електронних доказів у форматі pdf файлів, які були досліджені судом у ході розгляду справи. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Станом на день розгляду справи відповідач не надала суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову у повному обсязі, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу. У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК Фінтраст Україна» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, що виникла станом на 18 червня 2023 року, у загальному розмірі 36 181,44 грн., що складається із: 10 200,00 грн. заборгованості за кредитом та 25 981,44 грн. заборгованості за нарахованими процентами. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 12 178,80 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,41 грн. Судом позов було задоволено на 74,82% від заявлених позивачем 48 360,24 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1812,45 грн. (74,82% від 2422,41 грн.) у повернення сплаченого судового збору. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною позивача було заявлено про стягнення з відповідача на їх користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. (т. 1 а.с. 121-122), звіт про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, відповідно до якого були надані такі види допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта на загальну вартість 10 000 грн. (т. 1 а.с. 80), рахунок на оплату від 28.03.2024 року (т. 1 а.с. 47), платіжна інструкція № 4223 від 29.03.2024 року на суму 10 000 грн. (т. 1 а.с. 40), копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги (т. 1 а.с. 82), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 43). Оскільки позов підлягає задоволенню у 74,82%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 7482,00 грн. (74,82% від 10 000 грн.) понесених витрат на правову допомогу. Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказами.

Outcome: partial