Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

27 грудня 2023 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява виконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, діючого в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилаючись на\~те,\~що житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~в який\~увійшла квартира\~ [ADDRESS] ,\~зареєстровано за\~Місцевою радою.\~За інформацією\~Комунального підприємства\~«Дніпровське міське\~бюро технічної\~інвентаризації» Дніпровської\~міської ради\~станом на\~31.12.2012\~державна реєстрація\~права власності\~на нерухоме\~майно за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~КП «ДМБТІ»\~ДМР за\~будь-якою\~особою не\~проводилась.\~Отже,\~квартира [ADDRESS] ,\~загальною площею\~31,3\~кв.м.,\~належить до\~комунальної власності\~територіальної громади\~міста Дніпра.\~В той\~же час,\~відповідно до\~інформації,\~що розміщена\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~встановлено,\~що 27.12.2022\~приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~Щетіловою Ольгою\~Валеріївною за\~ [PERSON] зареєстровано\~право власності\~на житлову\~квартиру загальною\~площею 31,3\~кв.м.,\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(реєстраційний\~номер об`єкта\~нерухомого майна\~2675311212020),\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~квартири від\~27.12.2022\~укладеного між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~Зокрема,\~зі змісту\~п.\~1.2\~договору купівлі-продажу\~квартири від\~27.12.2022\~вбачається,\~що спірне\~нерухоме майно\~належало продавцю\~ [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~№794\~серії 2,\~виданого виконавчим\~комітетом Індустріального\~району міста\~Дніпропетровська на\~підставі рішення\~№794\~Дніпропетровського житлобудівельного\~комбінату від\~11.07.1997\~та зареєстрованого\~Комунальним підприємством\~«Дніпропетровське міжміське\~бюро технічної\~інвентаризації» в\~реєстровій книзі\~№118п\~за реєстровим\~№194-120.\~При цьому,\~єдиним органом\~приватизації житла,\~яке перебуває\~у комунальній\~власності територіальної\~громади міста\~Дніпра,\~є Департамент\~житлового господарства\~Дніпровської міської\~ради. Незважаючи на те, що нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею у грудні 2022 року Дніпровською міською радою до цього часу не вжито заходів, направлених на повернення квартири до комунальної власності. Про безпідставне набуття речових прав на квартиру [ADDRESS] окружною прокуратурою надсилались повідомлення на адресу Дніпровської міської ради та її виконавчих органів. Разом з тим, за даними веб-порталу Судова влада України, на цей час розгляд справ за позовами Дніпровської міської ради до [PERSON] судами не здійснюється. Таким чином, вибуття спірного нерухомого майна із комунальної власності поза волею дійсного власника із порушенням встановленого чинним законодавством порядку у позаприватизаційний спосіб на підставі документів, що не видавались та мають ознаки фіктивності, є безумовною підставою для витребування такого нерухомого майна у останнього набувача на підставі ст. 387 ЦК України. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави. Порушення інтересів держави у даному випадку полягає в тому, що нерухоме майно квартира [ADDRESS] , яка є предметом спору, вибула із комунальної власності у незаконний спосіб, без достатніх правових підстав поза волею дійсного власника, що свідчить про наявність порушень інтересів держави в особі Дніпровської міської ради. Таким чином, в контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Також, правовідносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням об`єктами комунальної власності, становлять суспільний інтерес, оскільки наразі проблемними залишаються питання забезпечення житлових прав громадян. Поряд із цим, набуття права власності на об`єкт житлового фонду комунальної власності, його використання без належних на те правових підстав позбавляє у законний спосіб реалізувати конституційні функції органів місцевого самоврядування, призводить до порушення інтересів територіальної громади міста, у зв`язку із тим, що жителі міста, які потребують поліпшення житлових умов, позбавлені можливості забезпечити достатній життєвий рівень у законний спосіб, шляхом звернення до органу місцевого самоврядування в порядку визначеному Житловим кодексом. Звернення до суду із вказаною позовною заявою направлене на відновлення порушених прав територіальної громади міста, яка за рішенням її представницького органу в особі Дніпровської міської ради, на виконання своїх повноважень та завдань, зможе передати спірне нерухоме майно у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. В ході здійснення представницьких повноважень, окружною прокуратурою було встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстровано за Місцевою радою на підставі рішення виконкому Індустріального району №512 від 19.09.1989, про що видане реєстраційне посвідчення від 23.10.1989, зареєстроване КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу №17 за реєстровим №232. Відповідно до рішення міської ради від 20.05.2020 № 58/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-14» ДМР» (зі змінами), житловий будинок по [ADDRESS] (літ. А-5) перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-14» Дніпровської міської ради. З викладеного вбачається, що спірне нерухоме майно на час його протиправного вибуття належало до комунальної власності, а отже, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Дніпровська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Дніпра, яка виступає суб`єктом права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та відповідно, зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав. 27.12.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетіловою Ольгою Валеріївною на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за відповідачем зареєстровано право приватної власності на житлову квартиру загальною площею 31,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2675311212020), про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державну реєстрацію права власності проведено за заявою [PERSON] від 27.12.2022 №53605789. Відповідно до п. 1.2 договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2022, що міститься в електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №794 серії 2, виданого виконавчим комітетом Індустріального району міста Дніпропетровська на підставі рішення №794 Дніпропетровського житловобудівельного комбінату від 11.07.1997, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №118п за реєстровим №194-120. Єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Як вбачається з листа Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №6/25- 230 від 16.10.2023, 23.03.2021 комісією з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та виконавчого комітету актом приймання-передачі наявних документів щодо ведення квартирного обліку та розподілу житла виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради документи були передані до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради. В свою чергу, за інформацією Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/12-6522 від 04.08.2023, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади, підставою виникнення права власності зазначених об`єктів нерухомості є рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 27.11.1991 №46 «О комунальной собственности Днепропетровского городского Совета народных депутатов» (назва рішення зазначене російською мовою згідно з оригіналом документа). Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №13398 від 18.12.2023, станом на 31.12.2012 державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , КП «ДМБТІ» ДМР за будь-якою особою не проводилась. Житловий будинок [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстровано за Місцевою радою на підставі рішення виконкому Індустріального району №512 від 19.09.1989, про що видане реєстраційне посвідчення від 23.10.1989, зареєстроване КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу №17 за реєстровим №232. Свідоцтво про право власності № [NUMBER] серії 2, видане виконавчим комітетом Індустріального району міста Дніпропетровська на підставі рішення №794 Дніпропетровського житлобудівельного комбінату від 11.07.1997 на ім`я громадянки [PERSON] або іншої особи, на квартиру [ADDRESS] , КП «ДМБТІ» ДМР не реєструвалося. В реєстраційній книзі №118п реєстрового №194-120 не існує. Крім того, відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №12/5-1111 від 21.08.2023, у відповідь на запит прокуратури, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ані [PERSON] , ані [PERSON] не значаться зареєстрованими, або знятими з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час в квартирі значиться зареєстрованим з 17.03.1981 громадянин [PERSON] , [INFO] , який відповідно до відомостей Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), помер [INFO] . Таким чином, квартира [ADDRESS] , у приватну власність не передавалась, розпорядження органу приватизації відносно вказаної квартири не приймалось та свідоцтво про право власності на квартиру, що зазначено у договорі купівлі-продажу від 27.12.2022, як підстава набуття права приватної власності [PERSON] на спірне майно, так само не видавалось. З викладеного вбачається, що [PERSON] не мала права власності на квартиру [ADDRESS] , а отже не мала і права для подальшого відчуження спірного майна відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2022. За фактом шахрайства щодо майна комунальної власності територіальної громади м. Дніпра СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023042030000079 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Внаслідок здійснення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. державної реєстрації на підставі документів із ознаками фіктивності, квартира [ADDRESS] вибула з володіння Дніпровської міської ради як власника нерухомого майна поза його волею в позаприватизаційний спосіб, чим порушено право комунальної власності територіальної громади міста на це майно, а тому саме Дніпровська міська рада як власник нерухомого майна, є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Спірне нерухоме майно є предметом незаконних дій, оскільки [PERSON] не мала права приватної власності на квартиру [ADDRESS] та реєстрація такого права була відсутня, а тому вона не мала і правових підстав для подальшого розпорядження вказаним нерухомим майном. Більш того, у зв`язку із відсутністю попередньої реєстрації права власності за продавцем, первинна реєстрація права приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу також здійснена незаконно, оскільки [PERSON] не могла придбати нерухоме майно у особи, право власності за якою не було зареєстровано. Беручи до уваги, що у встановленому законодавством порядку із комунальної власності спірне нерухоме майно не вибувало та право власності територіальної громади міста не припинялось, воно підлягає витребуванню від [PERSON] в порядку ст. 387 ЦК України, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Визначальним у виниклих правовідносинах є те, що органом приватизації Дніпровської міської ради рішень щодо відчуження квартири [ADDRESS] шляхом її приватизації не приймалось, розпорядження органу приватизації щодо вказаної квартирі жодній особі не видавалось та за нею не реєструвалось, а тому визнання недійсним свідоцтва про право власності є неналежним способом захисту, що не призведе до поновлення порушених прав територіальної громади міста. Оскільки спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку із комунальної власності не вибувало та право власності територіальної громади міста не припинялось, воно підлягає витребуванню від відповідача у справі на користь Дніпровської міської ради, а тому ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку буде саме задоволення віндикаційного позову. Як встановлено прокуратурою під час здійснення представницьких повноважень, спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, на підставі документів, що уповноваженим органом не приймались, жодних правочинів щодо розпорядження нерухомим майном позивач не вчиняв та спірне нерухоме майно було незаконно відчужене [PERSON] на користь [PERSON] , яка на теперішній час є володільцем майна, про що свідчить відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Більш того, відповідач [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, має у приватній власності інше житло квартиру [ADDRESS] , де вона і значиться зареєстрованою. Вказане майно належить відповідачу на праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.01.2015 Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Отже, спірна квартира не є житлом відповідача та її витребування на користь Дніпровської міської ради, як дійсного власника, з володіння якого комунальне майно вибуло у позаприватизаційний спосіб, не поставить відповідача [PERSON] у тяжкі житлові умови та не створить для неї надмірний тягар. Виходячи із встановлених обставин, вбачається дотримання справедливого балансу та відповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Вказав, що відповідач відповідно до статті 661 ЦК України, не позбавлена права звернутися з позовом до продавця витребуваного майна з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у неї товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу (постанова Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №199/7376/16). Просили суд: витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514) квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2675311212020); стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2023 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 29 грудня 2023 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 387395 від 29.12.2023. Ухвалою судді від 02 січня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі. 25.07.2024 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Харламова В.В., надійшов відзив на позовну заяву в якій вказав на те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає. Квартиру вона набула у власність на законних підставах, відповідно до чинного законодавства та є добросовісним набувачем. Твердження позивача про те, що приватизація квартири була здійснена з порушенням встановленого законодавством порядку у протиприватизаційний спосіб на підставі документів, що не видавались та мають ознаки фіктивності, не підтверджено наданими доказами. Свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, що підтверджує право продавця при укладанні ним договору купівлі-продажу майна, в даному випадку квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] давала згоду на укладання договору купівлі-продажу, переконавшись у наявності у продавця [PERSON] правовстановлюючих документів. Нотаріус Щетілова О.В., яка посвідчувала договір купівлі-продажу, мала в наявності правовстановлюючі документи на квартиру як підставу укладання та посвідчення договору. Вказав, що у позивача відсутні підстави стверджувати, так ним і не надано доказів того, що спірна квартира була набута у власність відповідачем [PERSON] з незаконних підстав. Вказав, що з тексту позовної заяви та доданих позивачем доказів очевидним є той факт, що відповідач [PERSON] , як набувач квартири не знала і не могла знати про обставини на які позивач посилається, як на докази незаконності приватизації квартири [PERSON] . 29.07.2024 року від керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, документ сформований в системі «Електронний суд» ,надійшла відповідь на відзив в якій вказав на те, що ознайомившись із доводами, наведеними у відзиві на позовну заяву, прокурор вважає їх необґрунтованими та такими, що жодним чином не спростовують твердження прокурора та об`єктивного існування обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги та вірності їх правової оцінки, наданої прокурором, та як наслідок наявності правових підстав, для задоволення позову. Вказав, що оскільки спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку із комунальної власності не вибувало та право власності територіальної громади міста не припинялося, воно підлягає витребуванню від відповідача у справі на користь Дніпровської міської ради, у зв`язку із чим ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку буде саме задоволення віндикаційного позову. Зазначив, що позов прокурора є законним та обґрунтованим. Водночас, власне тлумачення відповідачем та його представником обставин справи та зміст документів, наявних у матеріалах справи, не свідчить про необґрунтованість позовних вимог прокурора, та не може бути підставою для відмови в його задоволенні. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2024 року залучено в якості третьої особи, яка на заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілову Ольгу Валеріївну. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2024 року витребувані докази по справі. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених в позові та відповіді на відзив підстав та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О.В. в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань не надійшло. Суд, заслухавши прокурора, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до інформації КП «ДМБТІ» ДМР від 28.08.2023 року №8764, житловий будинок [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстровано за Місцевою радою на підставі рішення виконкому Індустріального району №512 від 19.09.1989, про що видане реєстраційне посвідчення від 23.10.1989, зареєстроване КП «ДМБТІ» ДМР в реєстрову книгу №17 за реєстровим №232. Станом на 31.12.2012 державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , КП «ДМБТІ» ДМР за будь-якою особою не проводилась. Щодо реєстрації права власності за будь-якою особою в реєстраційній книзі №118п за реєстровим №194-20, повідомили, що в КП «ДМБТІ» ДМР в реєстраційній книзі №118п параметрів під реєстровим №194-20 не існує (т.1 а.с.65 зв.). Згідно з листом ДМР від 16.11.2023року №7/11-2344, житловий будинок по [ADDRESS] (літ. А) перебуває на балансі Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради (т.1, а.с.73 зв.,74-77). Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 21.08.2023 року №12/5-1111, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований з 17.03.1981 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.58 зв., 59-60,91). Згідно з листом Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 12.12.2023 року №1604/31.28-31 на запит Центральної окружної прокуратури м. Дніпра від 12.12.2023 року №04/54-10356 ВИХ-23, в ході перевірки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено, актовий запис про смерть №1716 від 07.09.2021, складений Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції м. Дніпро на [PERSON] , [INFO] . Дата смерті [INFO] . Державна реєстрація смерті проведена на замовлення та за заявою представника Новокодацького відділення комунального закладу «Дніпропетровське обласне Бюро Судово-медичної експертизи» Дніпровської обласної ради. Актових записів про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміни імені, народження дітей та встановлення батьківства щодо запитуваної особи в архіві відділу не виявлено (т., 1а.с. 96 зв.). За інформацією Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №13398 від 18.12.2023, станом на 31.12.2012 державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , КП «ДМБТІ» ДМР за будь-якою особою не проводилась. Свідоцтво про право власності № [NUMBER] серія 2 видане виконавчим комітетом Індустріального району міста Дніпропетровська на підставі рішення №794 Дніпропетровського житлобудівельного комбінату від 11.07.1997 р. на ім`я гр. [PERSON] або іншої особи, на квартиру [ADDRESS] , КП «ДМБТІ» ДМР не реєструвалося. В реєстраційній книзі №118-п реєстрового №194-120, не існує (т.1, а.с.98). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №12632, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відчужувана квартира належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] серія 2, виданого виконавчим комітетом Індустріального району міста Дніпропетровська на підставі рішення №794 Дніпропетровського житловобудівельного комбінату від 11.07.1997 року зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №118п за реєстровим №194-120 (п.1.2 Договору). Продаж квартири вчинено за 313436 грн. 49 коп. ( п.2.1 Договору) ( а.с. 52,53). Відповідно до технічної документації, що міститься в електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,1 кв.м та житловою площею 19,0 кв.м, що розташована на 5 (п`ятому) поверсі житлового будинку літ. А-5 та складається з: коридору площею 3,0 кв.м, вбиральні площею 2,9 кв.м, кухні площею 5,8 кв.м, житлової кімнати площею 19,0 кв.м, балкону площею 0,6 кв.м. ( т.1 а.с.46,47). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 357887286, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської Щетіловою Ольгою Валеріївною за реєстровим №12632. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2675311212020 ( т.1, а.с.44 зв.,45). Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/12-6522 від 04.08.2023, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] ( т., а.с.56). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Положеннями частини 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів місцевих рад, представників громадських об`єднань, трудових колективів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ст. 58 ЖК України). Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні закріплюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Статтею 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 12.07.2004, який введено в дію 03.08.2004 визначено, що Державний реєстр прав містить дані про зареєстровані речові права, їх обмеження, суб`єктів речових прав, об`єкти нерухомого майна, відомості про осіб, в інтересах яких вчинено обмеження речового права, копії документів про правочини, на підставі яких проведено реєстрацію прав, обмежень цих прав. Єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , у приватну власність не передавалась, розпорядження органу приватизації відносно вказаної квартири не приймалось та свідоцтво про право власності на квартиру, що зазначено у договорі купівлі-продажу від 27.12.2022, як підстава набуття права приватної власності [PERSON] на спірне майно, так само не видавалось. Отже, квартира [ADDRESS] , загальною площею 31,3 кв.м., належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 03.04.2018 у справі №917/927/17, зазначив, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. У постанові від 03.07.2019 у справі №183/2535/16 (провадження №61-9270св18) Верховний Суд зазначив, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки. Відсутність у цій справі такого рішення з боку держави як власника земельних ділянок свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого територіальна громада набула право власності на спірні земельні ділянки. Отже, оскаржене рішення не є первинною підставою вибуття земельних ділянок з власності держави. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. В постанові від 06.10.2021 у справі №205/5579/19 (провадження №61-15794св20) Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку якщо жодного розпорядження, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, місцевими органами влади не приймалось, а тому для витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07.04.2021 у справі № 202/589/18 (провадження № 61-12611св20). Таким чином, зазначення як підстави набуття права власності на квартиру [ADDRESS] свідоцтва про право власності на житло на ім`я [PERSON] , яке уповноваженим органом не виносилось, не свідчить про правомірність набуття [PERSON] права власності на спірне майно, а виключно підтверджує факт вчинення шахрайських дій, що призвели до вибуття комунального майна поза волею уповноваженого органу місцевого самоврядування. З викладеного вбачається, що [PERSON] не мала права власності на квартиру [ADDRESS] , а отже не мала і права для подальшого відчуження спірного майна відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу від 27.12.2022. Як зазначено прокурором в позові, за фактом шахрайства щодо майна комунальної власності територіальної громади м. Дніпра СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023042030000079 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним. Ураховуючи те, що у [PERSON] не виникло права власності на спірну квартиру, вона не мала законних підстав відчужувати цю квартиру [PERSON] , яка так само не набула право власності на неї. Зареєструвавши це право за собою, [PERSON] стала її володільцем, а право володіння разом із правами користування та розпорядження квартирою надалі належать позивачу. Йдучи на ризик із придбанням майна в особи, відомості про зареєстроване право власності якої відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та яка за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання квартири у її незаконного володільця. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, Великою Палатою Верховного Суду - у постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16; від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц; від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц; від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 тощо. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідні правові позиції висловлено Верховним Судом України у постанові від 15.03.2017 у справі №916/2130/15, а також у постанові від 25.01.2017 у справі №916/2131/15, від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц, а також Верховним Судом у постановах від 29.04.2020 у справі №754/4108/18-ц, від 22.01.2020 у справі №754/14094/17 та від 14.04.2021 року у справі №753/11965/19. Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц, вирішуючи виключну правову проблему, зазначила, що розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо. Як встановлено в судовому засіданні, спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, на підставі документів, що уповноваженим органом не приймались, жодних правочинів щодо розпорядження нерухомим майном позивач не вчиняв та спірне нерухоме майно було незаконно відчужене [PERSON] на користь [PERSON] , яка на теперішній час є володільцем майна, про що свідчить відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, має у приватній власності інше житло квартиру [ADDRESS] , де вона і значиться зареєстрованою. Вказане мано належить відповідачу на праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.01.2015 Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Отже, спірна квартира не є житлом відповідача та її витребування на користь Дніпровської міської ради, як дійсного власника, з володіння якого комунальне майно вибуло у позаприватизаційний спосіб, не поставить відповідача [PERSON] у тяжкі житлові умови та не створить для неї надмірний тягар. Виходячи із встановлених обставин, вбачається дотримання справедливого балансу та відповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Суд враховує, що відповідач відповідно до статті 661 ЦК України, не позбавлена права звернутися з позовом до продавця витребуваного майна з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у неї товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу (постанова Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №199/7376/16). Про те, що втручання у права кінцевих набувачів в повній мірі відповідає критеріям законності та пропорційності в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено також в постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №206/5891/16, від 01.03.2023 у справі №199/2819/17, від 05.04.2023 у справі №199/8279/16. Таким чином, витребування спірної квартири від [PERSON] на користь Дніпровської міської ради не призведе до порушень статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності, завдає значної шкоди територіальній громаді, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування, порушує інтереси держави, унеможливлює виконання гарантованих ст. 47 Конституції України житлових прав громадян, які потребують соціального захисту. Витребування спірної квартири відновить порушене право Дніпровської міської ради та в подальшому територіальна громада міста Дніпра за заявою її представницького органу на виконання своїх повноважень та завдань зможе передати спірну квартиру у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади, що свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача як особи, яка страждає від такого втручання, а тому втручанням у право власності відповідача не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Ураховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] на користь Дніпровської міської ради як розпорядника майна територіальної громади м. Дніпра. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи надані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 4834,84 грн., у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4834,84 грн. на користь позивача.

Outcome: approved