Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають, мотивуючи тим, що на протязі останнього часу сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки мають різні погляди на шлюб та сімейні цінності. На даний час разом з відповідачкою не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України не досягнули, тому з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду. Позивач в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідачка повторно не прибула, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. З заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась, відзив на позов не подала. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.06.1991, від якого спільних неповнолітніх дітей не мають. Положеннями СК України передбачено розірвання шлюбу між подружжям, яке не має дітей, органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 106 СК стосується подружжя, яке взагалі не має спільних дітей або їхні діти досягли повноліття і, відповідно до ст.6 СК України, втратили правовий статус дитини. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу. Матеріалами справи та власне поведінкою відповідача, яка не надала жодного заперечення та не прибула в судове засідання, підтверджується відсутність її згоди для розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, вони не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання, до порозуміння подружжя не прагне, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному вони не бажають. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, що відповідачем, в свою чергу, у відповідності до ст.81 ЦПК України спростовано не було. Згідно ч.3\~ст.109\~СК України,\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що заява\~про розірвання\~шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню.

Outcome: approved