Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, в обґрунтування зазначивши наступне. Згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 17 травня 202 року вона є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] . Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року вона є власником 2/3 частин земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , від загальної площі 0,0611 га, кадастровий номер 7110800000:04:001:0249. Відповідач по справі [PERSON] є власником 2/3 частин житлового будинку [ADDRESS] , та власником 1/3 частини вищевказаної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності. У зв`язку з тим, що зазначені житловий будинок та земельна ділянка перебувають у спільній частковій власності її та відповідача по справі, між ними виникають спори про порядок користування і володіння будинком та земельною ділянкою, угоди про спосіб виділення їй частки із загального майна не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду та в судовому порядку провести поділ житлового будинку та земельної ділянки між ними відповідно до часток кожного з них. Просить суд ухвалити рішення, яким провести розподіл житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по [ADDRESS] між нею [PERSON] та [PERSON] з урахуванням часток кожного з них у власності. Виділити їй у власність частину будинку [ADDRESS] , з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що відповідає її частці в домоволодінні та становить 1/3 частки та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0611 га по [ADDRESS] у відповідності до судово-будівельної та земельно-технічної експертизи. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В ході розгляду справи позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, оскільки за її клопотанням було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, згідно висновку якої встановлено, що в межах будинку по [ADDRESS] , існують приміщення з яких можна сформувати відокремлені квартири у відповідності до ідеальних часток співвласників із врахуванням проведення перепланування та реконструкції на основі встановленого співвласниками порядку користування приміщеннями та земельною ділянкою та запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку та земельної ділянки. Позивач вважає, що найбільш прийнятним, ідеальним та зручним для обох сторін буде проведення розподілу житлового будинку та земельної ділянки за визначеним експертом варіантом № 1, тому просить суд ухвалити рішення, яким провести поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по [ADDRESS] між нею, [PERSON] та [PERSON] з урахуванням часток кожного з них у власності, у відповідності до зазначеного варіанту, а саме: В порядку поділу майна в натурі виділити у власність [PERSON] наступні будівлі та споруди житлового будинку [ADDRESS] (додаток 3 та 3.1 синє штрихування): - в частині будинку літ. А-1, виділити приміщення загальною площею 17,6 кв.м сформувавши квартиру [ADDRESS] , а саме: 1-3 частину кімнати площею 1,6 кв.м; 1-4 кімнату площею 16,0 кв.м; - в частині господарських будівель та споруд виділити: сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», убиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж», погріб літ. «З», 1/2 вимощення літ. «І», 1/5 огорожі №1. В порядку поділу майна в натурі виділити у власність [PERSON] наступні будівлі та споруди житлового будинку [ADDRESS] (додаток 3 та 3.1 жовте штрихування): - в частині будинку літ. А-1, виділити приміщення загальною площею 35,1 кв.м сформувавши квартиру [ADDRESS] , а саме: 1-1 коридор 6,6 кв.м; 1-2 кімната 16,5 кв.м; 1-3 частину кімнати площею 12,0 кв.м; - в частині господарських будівель та споруд виділити: веранду літ. «а», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», 1/2 вимощення літ. «І», 4/5 огорожі № 1. Залишити у спільному користуванні співвласників: - опорні конструкції будинку; - дах та горище будинку; - ворота з хвірткою № 2. В порядку поділу майна в натурі земельну ділянку площею 0,0538 га поділити на три частини, виділивши у власність окремі частини, що дорівнює часткам співвласників (розглядати із додатком 4.1), а саме: - [PERSON] виділити у власність відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,0359 га (додаток 4.1, позначено синім штрихуванням). - [PERSON] виділити у власність дві відокремлені частини земельної ділянки, загальною площею 0,0179 га (додаток 4.1, позначено жовтим штрихуванням), а саме: ділянку площею 118 кв.м та ділянку площею 61,0 кв.м. Представник позивача Мельник О.Ф. в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. ст.\~80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2021 у справі за № 705/6825/16-ц визнано за [PERSON] , [INFO] право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] від загальної площі 0,0611 га, кадастровий номер 7110800000:04:001:0249 в порядку спадкування, як спадкоємця за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні та розпорядженні спадковим майном по [ADDRESS] та надати [PERSON] ключі від будинку, надвірних споруд, хвіртки за адресою: [ADDRESS] . Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.05.2022 вищевказане рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.05.2021 змінено шляхом скасування в частині визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В іншій частині рішення суду залишити без змін. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.06.2022 за № 302287235, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок «А», веранда «а», літня кухня «Б», сараї «В», «Г», «Д», вбиральня «Е», гараж «Ж», погріб «З», огорожа «1», ворота з хвірткою «2», вимощення «І», є спільною частковою власністю. [PERSON] належить 1/3 зазначеного будинковолодіння, право власності на яке зареєстроване на підставі рішення Черкаського апеляційного суду від 17.05.2022 у справі № 705/6825/16-ц. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 63784751 від 07.06.2022. Згідно висновку експерта № 1-01/2024 за результатами проведення призначеної судом будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у цій справі, складеного 18 січня 2024 року, при обстеження на місці відповідач [PERSON] не з`явилася, а позивач [PERSON] не змогла забезпечити доступ до внутрішніх приміщень житлового будинку, але остання зазначила, що внутрішні приміщення будинку знаходяться в задовільному технічному стані, об`ємно-планувальні характеристики відповідають технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 08.12.2008. Дослідження щодо технічної можливості поділу в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] з врахуванням належності кожній стороні їх частини та дослідженням встановлено, що згідно копії технічного паспорту на вказаний будинок, до складу домоволодіння входять наступні будівлі та споруди: житловий будинок А; літня кухня а; сарай В; сарай Г; сарай Д; вбиральня Е; гараж Ж; погріб З; вимощення І; огорожа - № 1; ворота з хвірткою - № 2; ганок ІІ. [PERSON] належить 1/3 частка, [PERSON] 2/3 частки будинковолодіння. Також встановлено, що співвласниками земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , є: [PERSON] , якій належить 2/3 частки цієї земельної ділянки, та [PERSON] , якій належить 1/3 частка земельної ділянки. Експертом запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки з фототаблицями та схемами поділу житлового будинку та земельної ділянки по двом запропонованим варіантам. При цьому, при першому варіанті частки співвласників є ідеальними, при другому варіанті приближеними до ідеальних. Положеннями статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку про те, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, поділяються між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються тільки для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. При поділі майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у справі №310/7011/17 від 28 липня 2021 року. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України поділ у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Відповідно до ст. 88 ЗК України\~володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. За правилами ч. 1 ст. 158 ЗК України\~земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 120 ЗК України\~передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 4 ст. 120 ЗК України\~передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти. Враховуючи встановлені обставини справи, права сторін, їх неприязні стосунки, що перешкоджають спільному користуванню спірним житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, а також технічну можливість виділення часток житлового будинку та земельної ділянки в натурі, суд вважає, що найбільш прийнятним для всіх співвласників будинковолодіння є запропонований експертом\~ варіант № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1-01/2024 від 18.01.2024. У цьому експертному дослідженні експертом зазначено, що технічно можливо виконати виділ в натурі саме 2/3 та 1/3 часток житлового будинку з прибудовами з метою облаштування окремих ізольованих квартир та входів до них, які будуть відповідати вимогам ДБН В.2.2-15-2019. «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», а також забезпечити склад приміщень та їх площ у відповідності до вимог п. 3.15, 5.20-5.23 вказаних норм та встановлено порядок користування земельною ділянкою, розділивши її на три частини, виділивши у користування її окремі частини, що дорівнює частками співвласників: [PERSON] виділити дві відокремлені частини земельної ділянки, загальною площею 0,0179 га, а позивачу [PERSON] надати у користування відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,0359 га. Суд вважає, що саме цей варіант повністю виключає виникнення конфліктних ситуацій між сторонами. Адже наявність спільних місць користування у будинку це прямий шлях до постійних непорозумінь, сварок між сторонами, а такий варіант передбачає можливість користування належними співвласникам частинами будинковолодіння в режимі повної ізоляції, що виключає будь-які причини для конфліктів. Саме обрання варіанту розподілу будинковолодіння, на якому наполягає позивач [PERSON] буде свідчити про ефективний судовий захист і вирішить спір, що виник між сторонами та забезпечить відсутність необхідності повторного звернення за судовим захистом. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] жодного разу у судове засідання не з`явилася, також нею було проігноровано запрошення експерта для проведення експертизи, з результатами якої вона також не ознайомилася, хоча судом повідомлялася про необхідність з`явлення до суду, про призначення експертизи та відновлення провадження у справі, у зв`язку із отриманням судом висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Завдання суду вирішення спору у такий спосіб, щоб сторони, між якими виник спір, не мали необхідності докладати зусиль для врегулювання спору повторно. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по [ADDRESS] підлягає задоволенню та вважає, що слід провести поділ вказаних об`єктів нерухомого майна, що перебувають у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , в натурі з урахуванням часток співвласників згідно з варіантом № 1 висновку експерта № 1-01/2024 від 18.01.2024. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи. У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи. Зокрема, після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених\~статтею 88 ЦПК України (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, тому суд враховує його під час обрання та застосування норм до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно з ч.8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1400,00 грн., що підтверджується квитанцією № 57 від 16.11.2022. Крім того, між позивачем [PERSON] та адвокатом Мельником О.Ф. 17 червня 2022 року укладено договір про надання правничої допомоги, до якого додано розрахунок витрат по оплаті праці адвоката, що включає в себе: підготовку запиту до БТІ 500,00 грн.; вивчення матеріалів та підготовку позовної заяви 3000,00 грн.; складання позовної заяви 3500,00 грн.; складання клопотання про призначення судово-будівельної та земельно-технічної експертизи 2000,00 грн. та ведення цивільної справи в суді 9000,00 грн., а загалом 18000,00 грн., які позивачем сплачені 17.06.2022, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н. Також позивачем в ході розгляду справи було сплачено витрати пов`язані з проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у розмірі 15824,72 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3385755147.2 від 28.12.2023 та за виконання, на вимогу експерта, топографо-геодезичної зйомки 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0234910074 від 05.09.2023. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У зв`язку із зазначеним, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідач [PERSON] клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляла, тому всі понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved