Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, зазначивши, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] , там же і зареєстрований. Маючи намір продати будинок у нотаріуса дізнався, що на належний йому будинок накладено арешт. Зокема вказано про накладення заборони відчуження нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори 19.05.1987 року, що унеможливлює продаж будинку. У змісті обтяження вказано, що воно стосується [PERSON] , без жодних ідентифікуючих даних. Будь-якого майна у Львівській області ніколи не мав. Іншим шляхом позивач не може відновити порушене право, тому він звернувся до суду. Позивач надіслав заяву про розгялд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відзиву на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач набув у власність будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.1992 року (а.с.13-14) За інформацією Львівського державного нотаріального архіву, документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження нерухомого майна належного [PERSON] на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву не передавалися. Ідентифікувати особу [PERSON] за даними архіву неможливо (а.с. 9).Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-8), зі змісту обтяжень вбачається, що воно стосується [PERSON] , без жодних ідентифікуючих даних, зареєстровано 21.12.2006 року за № 4260175 Яворівською державною нотаріальною конторою (Львівська область), с. Рогізно Львівська область. Однак майна у львівській області у позивача не було і не має. Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зазначені правовідносини регламентуються: - ст. 4 ЦПК України, за якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; - ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом; - ст. 391 ЦК України, за якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. - ст. 34 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: зокрема, накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; - ч. 4 ст. 31-2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якою державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України "Про нотаріат" проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям; - п. 5.1. Глави 15 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, за яким нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Згідно із ч. 5ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно із п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Таким чином, накладення заборони на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за відсутності виконавчого провадження, обмежує права позивача як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном, що є неприпустимим. Таким чином, накладений арешт на нерухоме майно порушує право позивача у справі, на продаж даного будинку. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на реалізацію своїх майнових прав, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved