Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2009 року по 31.01.2022 року в сумі 90230 грн 49 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем. У відповідачів утворилась заборгованість за період 01.10.2009 року по 31.01.2022 року в сумі 90230 грн 49 коп. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2024 заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка додана до позовної заяви зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Згідно п.29 «Правил надання послуг з постачання гарячої води» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182, споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично постійно користуються послугою у приміщенні (квартирі) споживача. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла шляхом надання виконавцю копій документів, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна, та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Відповідач не надав позивачу в підтвердження своїх заперечень та на вимогу законодавства України документів, які підтверджують не проживання у зазначеній квартирі. В разі застосування строку позовної давності заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 складатиме 55194,59 грн. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Віницького Віктора Олександровича надійшла заява, в якій зазначено, що відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] . За даною адресою проживала до кінця 2020 року, що підтверджується актами опитування власників квартир буд. [ADDRESS] . [PERSON] вийшла заміж та переїхала до чоловіка. З 2021 року по квітень 2022 року проживала за адресою [ADDRESS] , а тому [PERSON] не є споживачем послуг та не несе зобов`язань з їх оплати, оскільки не є учасником спірних правовідносин та, починаючи з кінця 2020 року, комунальними послугами по квартирі не користувалася. З відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, споживачем житлово комунальних послуг за вказаний період був [PERSON] та на нього було відкрито обліковий рахунок № [NUMBER] . Від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій просять позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] залишити без розгляду та стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01 жовтня 2009 року по 31 січня 2022 року у розмірі 90230, 49 грн та судовий збір. Зазначено, що нарахування за послугу централізованого опалення здійснюється на опалювальну площу квартири, тому кількість зареєстрованих осіб не впливає на розрахунок нарахувань. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доки обов`язок не буде виконаний в повному обсязі. Ліквідація солідарного боржника юридичної особи, смерть солідарного боржника фізичної особи не припиняються обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2024 заяву представника позивача про залишення позовної заяви в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] задоволено. Від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що відповідач просить застосувати строк позовної давності. Заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості. Період заборгованості з 12 березня 2017 року по 31 січня 2022 року не виходить за строки позовної давності. У разі застосування строку позовної давності заборгованість відповідача за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 складатиме 55194,59 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Віницький Віктор Олександрович, у судовому засіданні пояснив, що відповідач не проживала за зазначеною адресою, фактично [PERSON] була зареєстрована за зазначеною адресою, у зв`язку із сімейними обставинами з початку 2021 року проживала у [ADDRESS] та не була користувачем комунальних послуг. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, доходить наступного висновку. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач. За вказаною адресою Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» на ім`я [PERSON] відкрито обліковий рахунок № [NUMBER] . Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахування періоду платежу, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , заборгованість відповідачів за період з 01.10.2009 по 31.01.2022 становить 90 230 гривень 49 копійок. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за період з 01.10.2009 року по 31.01.2022 року в сумі 90230 грн 49 коп. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у заяві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Тобто, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2009 року по 30.03.2017 року не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період 01.10.2009 року по 30.03.2017 року включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 року, заявлені в межах строку позовної давності. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 року становить 55194 грн 59 коп. Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконані, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року у розмірі 55194 грн 59 коп. Стосовно аргументів відповідача про те, що відповідач не проживала за зареєстрованим місцем проживання з 2021 року по квітень 2022 року, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 43 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води споживач має право, зокрема, на неоплату вартості послуги у разі її невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); При цьому, відповідно доп.45 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води споживач зобов`язаний, зокрема, інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Крім того, згідно зп.29 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води виконавець у разі здійснення ним розподілу обсягів спожитої у будівлі послуги періодично, але неменше одного разу на рік проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку гарячої води у присутності споживача або його представника. Результати контрольного зняття показань вузлів розподільного обліку гарячої води є підставою для здійснення перерозподілу обсягу спожитої послуги та проведення перерахунку із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем вищевказаних положень чинного законодавства та інформування позивача у встановленому порядку про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, подання позивачу заяви про зміну складу сім`ї тощо. За таких обставин, доводи відповідача щодо невірного здійснення позивачем розрахунку суд вважає безпідставними та до уваги не приймає. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Відносно доводів про виїзд відповідачів з України за кордон, суд зазначає, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів звернення до КП "ХТМ" з відповідною заявою про перерахунок спожитих послуг в зв`язку з не проживанням. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 1641,82 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial