Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.03.2020 р. між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2001575985601, на підставі якого відповідач отримала кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 20 000,00 грн., який пізніше було збільшено до 40 973,00 грн. Згідно з умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, втім, відповідач умови договору не виконала, тому станом на 30.04.2024 р. має заборгованість в розмірі 69 629,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 40 972,20 грн.; заборгованість за процентами - 28 654,46 грн.; заборгованість за комісією - 0,00 грн. Про стягнення даної суми з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу. Відповідач позов не визнала. Представник відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог повністю, оскільки на підставі документів, доданих позивачем до позовної заяви, встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2001575985601 від 14.03.2020 р., який за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування, а також метою отримання кредитних коштів є споживчим кредитом, оскільки не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням позичальником обов`язків найманого працівника (ст.ст.1, 3 Закону України «Про споживче кредитування»). На правовідносини сторін розповсюджується дія ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Як вбачається з документів доданих до позовної заяви, докази отримання відповідачем повідомлення-вимоги позивача про дострокове повернення кредиту суду подані не були, є лише докази направлення такої вимоги на адресу відповідача, але цього за законом недостатньо. Крім того, зміст тексту укладеного між сторонами кредитного договору не містить умов про наявність у кредитодавця/позивача права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту. Позивач на підтвердження заявлених ним фактів наявності таких умов укладеного між сторонами кредитного договору, як обов`язок позичальника повертати кредит періодичними платежами згідно відповідного графіку, розмір процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язалась сплатити, а також наявність у позивача права вимагати дострокове повернення кредиту із кореспондуючим цьому праву обов`язком позичальника здійснити таке повернення, подав до суду копію паспорту кредиту. На переконання відповідача, відсутні підстави вважати, що відповідач, підписуючи документ під назвою кредитний договір, який серед умов кредитування містить лише суму кредиту та строк, на який надається цей кредит, ознайомився та погодився саме із цими умовами, а також, що вказані Умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем, що узгоджується із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17. Паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу саме умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема, погодженої між сторонами ціни договору у вигляді розміру процентів, які зобов`язався сплатити позичальник за користування отриманим кредитом. Відповідно до укладеного між сторонами договору, строк кредитування становить 12 місяців, отже відповідно до кредитного договору кошти повинні були бути повернуті до 14.03.2021 р. Отже, початком строку перебігу позовної давності є 14 березня 2021 р., втім, з позовом про захист свого порушеного права позивач звернувся до суду лише у липні 2024 року, тобто більше ніж через 3 років після початку перебігу строку позовної давності. При цьому, умови договору не містять домовленості сторін про збільшення строку позовної давності, відповідно до положень ст. 259 ЦПК України. Отже, позивач мав право від дня завершення строку кредиту 14 березня 2021 року та протягом наступних трьох років, звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Однак, позовну заяву подано до суду лише у червні 2024 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 -80 ЦПК України, 14.03.2020 р. між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №2001575985601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На підставі кредитного договору відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 20 000,00 грн., який пізніше було збільшено до 40 973,00 грн. Як встановлено судом на підставі виписки по картковому рахунку відповідача за період з 14.03.2020 р. по 30.04.2024 р., відповідач отримала від позивача обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором №2001575985601 від 14.03.2020 р. кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувалась ним протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить наведені умови кредитного договору, копією довідки про збільшення кредитного ліміту, копією паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, встановлено, що станом на 30.04.2024 р. відповідач має прострочену заборгованість в розмірі 69 626,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 40 972,20 грн., заборгованість за процентами - 28 654,46 грн. Позивач своєю письмовою вимогою (повідомленням) від 01.05.2024 р. просив відповідача погасити в досудовому порядку, втім, відповідач таке погашення не здійснила. Відповідач заперечує проти позову з тієї підстави, що відсутні підстави вважати, що відповідач, підписуючи документ під назвою кредитний договір, який серед умов кредитування містить лише суму кредиту та строк, на який надається цей кредит, ознайомився та погодився саме із цими умовами, а також, що вказані Умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем, що узгоджується із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17; також відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позов пред`явлений позивачем 01.07.2024 р., тоді як позивач мав право від дня завершення строку кредиту 14 березня 2021 р. та протягом наступних трьох років, звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, тобто станом на 01.07.2024 р. сплив трирічний строк позовної давності. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2024 справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Правовідносини між учасниками справи виникли із грошового зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору, та відповідальності за його невиконання та врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування». Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст.\~509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. За змістом ст.ст. 12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні у ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності, то Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України). Статтею 264 того ж Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Окрім того, 11.03.2020 року постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину(п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24.02.2022р. Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 1 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ № 651 від 27.06.2023 року). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 р. продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Як встановлено судом, кредитний договір укладено між сторонами 14.03.2020 р. Кредитною карткою відповідач користувалася, навіть 28.02.2022 р. здійснила погашення 3\~502,97 грн. (нараховані відсотки), що відображено в розрахунку заборгованості та виписці по рахунку. Строки позовної давності, зокрема загальний трирічний строк позовної давності, який застосовується до спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, внаслідок установлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, продовжено на строк дії такого карантину (на період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року), а потім зупинено на строк дії воєнного стану (з 24 лютого 2022 року по теперішній час), то суд дійшов висновку, що такий строк не сплив на дату подання позову до суду (01.07.2024 р.). Отже, заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає через її необґрунтованість та безпідставність. З огляду на викладене, беручи до уваги невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, що вочевидь свідчить про порушення прав позивача з боку відповідача, позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2001575985601 від 14.03.2020 р. в розмірі 69 626.66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 40\~972,20 грн.; заборгованість за процентами - 28\~654,46 грн. Заперечення відповідача проти позову не спростовують висновків суду, наведених вище. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, для суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved