Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» Таргоній В.М., звернувсь до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] 300 000 (триста тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 14.01.2023 року в Полтавській області, Гребінківського району, с. Слободо-Петрівка, потяг скоїв наїзд на громадянина [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті [PERSON] його сину [PERSON] було завдано моральної шкоди. Зазначає, що сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Вказує, що на момент ДТП [PERSON] було 13 років, отже більшу частину свого дитинства і життя він змушений буде проживати без батька. Внаслідок смерті батька син назавжди позбавлений можливості отримувати від батька підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну і жодні зусилля не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Внаслідок смерті батька [PERSON] позбавлений можливості отримувати любов, турботу, допомогу та підтримку від батька. Смертю батька порушено право неповнолітнього на гідний рівень життя, адже він втратив годувальника і тепер його забезпечення покладається лише на матір. Смерть батька є невідворотною і непоправною втратою для сина, спричиняє моральні страждання і не може не спричинити зміни в психоемоційному стані. Емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які не можливо порівняти з будь якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Особливо тяжкими для дітей завжди є страждання повязані зі смертю батьків. Отже, в житті неповнолітнього [PERSON] сталися істотні зміни, негативні наслідки від втрати батька він буде відчувати протягом всього свого життя. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості і глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 (триста тисяч) гривень. Вважає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частово допомогти організації свого життя після тяжкої втрати. 04 червня 2024 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що позивачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15-17). Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче судове засідання з викликом сторін на 01 липня 2024 року о 10 год. 00 хв. (а.с. 18-20). 01.07.2024 року розгляд справи відкладено на 05.08.2024 року о 14-30 год. у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (а.с. 25). 05.08.2024 року розгляд справи відкладено на 21.08.2024 року о 15-00 год. за клопотанням представника відповідача [PERSON] (а.с. 29-36). 21.08.2024 року представником відповідача [PERSON] подано через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (а.с. 42-47). У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що АТ «Укрзалізниця» не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, проти позову заперечує в цілому з огляду на наступне. Вказує, що позивач обгрунтовує свої позовні вимоги випадком, що стався 14.01.2023 року в межах с. Слободо-Петрівка на зупиночній платформі Слободо-Петрівка регіональної філії «Південно- Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» потяг скоїв наїзд на гр. [PERSON] , який від отриманих травм помер. 15.01.2023 за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №12023170580000027 та розпочато досудове розслідування. Із постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2023 вбачається, що 14.01.2023 в межах с. Слободо-Петрівка на зупиночній платформі Слободо-Петрівка регіональної філії «Південно- Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», відбувся наїзд потягу №711 на пішохода гр. [PERSON] , який переходив залізничні колії в невстановленому для цього місці, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ та в подальшому від отриманих тілесних ушкоджень помер в Гребінківській міській лікарні. З показів машиніста потягу №711, пішохід [PERSON] , перед наїздом на нього знаходився праворуч від залізничної колії по якій рухався даний поїзд, праворуч відносно цього напрямку руху в положенні присядки та удар відбувся по дотичній передньою правою зовнішньою стороною локомотива поїзда. Під час проведення досудвого розслідування було опитано [PERSON] , який надав пояснення, що він працює на посаді машиніста електропоїзда. В добу 14.01.2023, слідуючи потягом №711 «Краматорськ-Київ» на перегоні «Гребінка-Мар`янівка» на 131 км. На платформі Слободо-Петрівка на кінці платформи сиділа людина, було застосовано екстрене гальмування для попередження наїзду. Після зупники [PERSON] побіг на місце події та виявив живу людину, але травмовану, було викликано швидку допомогу. Крім того, було опитано гр. [PERSON] , який надав аналогічні покази. Таким чином, за результатами проведеного досудового розслідування, встановлено, що [PERSON] , який до того ж на момент події наімовірніше перебував в стані алкогольного спяніння, травмувався з власної необережності та в його діях вбачаються невідповідності з вимогами п. 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1988 №54 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 за №193/2663, відповідно до яких пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань більше пяти метрів. Отже нещасний випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим правил, а саме п.п. 2.1; 2.3; 2.5; 2.6. Зазначені Правила прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничгому транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств. Відповідно до п. 1,3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала; якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в нших випадках, встановленим законом. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обовязок відшкодувати завдану шкоду, як винні так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі та особливості. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомодопускає настання шкідливого результату. Частиною 1 ст. 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. У відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як видно з матеріалів справи, непереборна сила на поїзд та на загиблого не діяла. Отже, єдиною підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду є умисел потерпілого. Умисел потерпілого слід відмежовувати від грубої необережності, яка за нормами ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою лише для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду. Під умислом прийнято розуміти психічне ставлення особи до своїх дій та їх наслідків. Це усвідомлення особою характеру своїх дій, передбачення їх наслідків і бажання настання таких наслідків або свідоме їх допущення. Усвідомлення і передбачення становлять інтелектуальну ознаку умислу, а бажання настання наслідків або свідоме їх допущення - його вольову ознаку. [PERSON] при наїзді на нього поїзду № 711 знаходився праворуч від залізничної колії по якій рухався даний поїзд, праворуч відносно його напрямку руху в положенні присядки. Тобто [PERSON] таки порушив п. п. 2.1; 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 "Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України". Ці Правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Дотримання зазначених правил нене вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий [PERSON] свідомо порушив ці правила. Потерпілий Коршак перед зіткненням знаходився праворуч від залізничної колії по якій рухався даний поїзд, праворуч відносно його напрямку руху в положенні присядки, інших осіб поруч не було, отже, він свідомо потрапив на залізничну колію. Також потерпілий не міг не помітити поїзд, що наближається, а отже він усвідомлював, що перебування біля колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. Таким чином в даному випадку наявна інтелектуальна ознака умислу в діях потерпілого, тобто це свідчить про те, що [PERSON] свідомо допускав шкідливого результату, але безпідставно розраховував, що він не настане. Таким чином в даному випадку наявна інтелектуальна ознака умислу в діях потерпілого, тобто це свідчить про те, що [PERSON] свідомо допускав. При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення. Зважаючи на сукупність фактичних обставин, а саме знаходження потерпілого праворуч від залізничної колії по якій рухався даний поїзд, праворуч відносно його напрямку руху в положенні присядки, відсутність особливих зусиль для уникнення наїзду на нього при дотриманні простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди щоб перечекати поїзд у безпечній зоні відсутні), можна зробити висновок, що лише за наявності умислу потерпілого [PERSON] у даній обстановці йому могла бути спричинена шкода. Вказує, що як видно з матеріалів справи, непереборна сила на поїзд та на загиблого не діяла. Отже, єдиною підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду є умисел потерпілого. Посилаючись на норми ЦК України представник відповідача вважає, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, оскільки в діях потерпілого наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілого. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз`яснено: «Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Крім того, зазначає, що позивачем не надано жодних доказв моральної шкоди. Відтак, посилаючись на норми ЦК України та Верховного Суду просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.42-47). 21.08.2024 року розгляд справи відкладено на 23.09.2024 року об 11-00 год. за клопотанням представника відповідача [PERSON] (а.с. 50-53). Ухвалою судді від 23.09.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.10.2024 року о 11-00 год. (а.с.61,62). 14.10.2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 29.10.2024 року о 10-00 год. 29.10.2024 року в судовому засіданні представник позивача адвокат Таргоній В.М., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, в своїх поясненнях посилалася на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] та законного представника позивача [PERSON] про, що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області від 25.11.2009 року, а/з №113 (а.с.5 зворот - 7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Гребінківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 19.01.2023 а/з №21, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.8). Із Постанови про закриття кримінального провадження №12023170580000027 від 28.02.2023 року вбачається, що 14.01.2023 близько 23-30 год. в межах с. Слободо-Петрівка на зупиночній платформі Слободо-Петрівка регіональної філії «Південно- Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», відбувся наїзд потягу №711 сполученням «Краматорськ-Київ» на пішохода гр. [PERSON] , який переходив залізничні колії в невстановленому для цього місці, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ та в подальшому від отриманих тілесних ушкоджень помер в Гребінківській міській лікарні. 15.01.2023 відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023170580000027 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №003 від 24.12.2018 від 16.01.2023 встановлено, що причина смерті [PERSON] , [INFO] : пішохід травмований при зіткненні з поїздом. За результатами проведеного досудового розслідування, встановлено, що [PERSON] , який до того ж на момент події наімовірніше перебував в стані алкогольного спяніння, травмувався з власної необережності та в його діях вбачаються невідповідності з вимогами п. 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджених наказом Міністерства транспорту України від 22.11.2007 №1059 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 за №193/2663, відповідно до яких пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань більше пяти метрів (а.с.9,10). Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] про, що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області від 25.11.2009 року, а/з №113 (а.с.5 зворот). Представник позивача звертаючись з позовом до суду вказав, що сину померлого [PERSON] , в зв`язку зі смертю батька, завдано моральної шкоди, яка пов`язана із моральними стражданнями. Смерть батька є невідворотноюі непоправною втратою для позивача, спричиняє страждання і не може не спричинити зміни в психоемоційному стані. В зв`язку зі смертю батька позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від батька підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну і жодні зусилля не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Смертю батька порушено право неповнолітнього на гідний рівень життя, адже він втратив годувальника і тепер його забезпечення покладається лише на матір. Емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які не можливо порівняти з будь якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Особливо тяжкими для дітей завжди є страждання пов`язані зі смертю батьків. Отже, в житті неповнолітнього [PERSON] сталися істотні зміни, негативні наслідки від втрати батька він буде відчувати протягом всього свого життя. Позивач оцінює розмір грошового відшкодування внаслідок завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 гривень, та вважає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пунктів 2.5., 2.6, 2.10., 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Мінтранспроту України №54 від 19.02.1998, зареєстровано в Мінюсті України №193/2633 від 24.03.1998, пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд бере до уваги, що сам факт загибелі батька позивача під час дорожньо-транспортної пригоди є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд також приймає до уваги викладені у позовній заяві пояснення позивача про те, що в зв`язку зі смертю батька позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від батька підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну і жодні зусилля не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Смертю батька завдано непоправної втрати позивачу, порушено право неповнолітнього на гідний рівень життя, адже він втратив годувальника. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що дорожньо транспортна пригода за участі потерпілого [PERSON] , сталася за наявності його умислу, адже із постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2023 року вбачається, що потерпілий травмувався з власної необережності. Суд враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті загиблого [PERSON] , при цьому смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності, імовірного перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що в сукупності сприяло виникненню моральної шкоди та відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди є справедливим. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. У той же час, з урахуванням ціни позову, на підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3 000 грн. (300 000 х 1% / 100% = 3000 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пунктах 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 750 грн. (75 000,00 грн. х 100% / 300 000,00 грн. = 25 %; 3 000 грн. х 25 / 100 = 750 грн.).

Outcome: partial