Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У поданому позові [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування вказала, що відповідач не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги, взагалі не спілкується із сином близько восьми років, що свідчить про байдуже ставлення до дитини та свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Тільки станом на 31.07.2024 року розмір заборгованості відповідача по аліментах на утримання дитини, визначених за судовим рішенням, становив 211424 грн. Така поведінка привела до того, що дитина вважає своїм рідним татом [PERSON] з яким позивачка уклала шлюб у 2019 році і який фактично виховує та утримує [PERSON] , а біологічного батька дитина взагалі не знає. Стверджує, що її чоловік [PERSON] бажає усиновити [PERSON] і це буде відповідати інтересам останнього. Наведене і стало підставою звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не з`явився, поважність причин неявки не сповістив, судові повістки направлені за місцем реєстрації повернуті з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, [PERSON] був викликаний до суду через оголошення на офіційному ве-сайті судової влади України (а.с.22,29,36-37,38). За правилами п.п. 3, 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому відділенні відповідної відмітки та з опублікуванням оголошення про виклик і особа вважається повідомленою. За таких обставин, а також враховуючи тривалість у провадженні суду зазначеної справи, суд дійшов переконання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Представник органу опіки та піклування Дем`яненко А.О. вимоги позову підтримала фактично пославшись на обставини наведені позивачем. Також звернула увагу, що під час розгляду цього питання на засіданні комісії було встановлено, що малолітній [PERSON] взагалі не знає свого біологічного батька, який повністю самоусунувся від батьківських обов`язків. Суд вислухавши доводи учасників процесу, покази свідків, дослідивши представлені докази дійшов висновку про задоволення вимог виходячи із такого. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими був розірваний у 2017 році, доводяться батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 7,8). У 2019 році позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9) і з цього часу син [PERSON] проживає у вказаній родині. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У ч. 3 ст. 51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно правозастосовних орієнтирів викладених у пунктах 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, довідок з місця навчання та медичного закладу [PERSON] має навчальні здібності, вихований і доглянутий, перебуває під наглядом лікарів КП «Конотопська міська лікарня». Вихованням дитини займається мати [PERSON] , а батько - [PERSON] жодного разу до навчального закладу не з`являвся, успіхами та станом здоров`я дитини не цікавиться (а.с.12-15). За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , який повинен за судовим рішенням утримувати сина [PERSON] , [INFO] , сплачуючи аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), ухиляється від здійснення цього обов`язку внаслідок чого, станом на 31.07.2024 року, заборгував 211424 грн. (а.с. 10-11). Факт тривалого (біля восьми років) невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків підтвердили і допитані в судовому засіданну свідки [PERSON] , яка є класоводом у малолітнього [PERSON] , подруга позивача [PERSON] та сусідка - [PERSON] котрі пояснили, що [PERSON] жодного разу до навчального закладу не приходив і успіхами сина не цікавився, покинув дитину коли останньому було близько року і з цього часу з сином не бачився і не спілкується. Також судом був вислуханий малолітній [PERSON] , який повідомив, що у нього є лише один тато [PERSON] ( [PERSON] ), іншого батька не знає. Наведені факти відображені й у висновку за яким орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , і це відповідатиме інтересам дитини (а.с. 24-25). Слід зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними, та підлягають задоволенню, тому як відповідач на протязі тривалого часу (біля восьми років) навмисно ухиляється від виховання та утримання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни її поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 169 СК України).

Outcome: approved