Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] . Зазначала, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . 21.07.2023 вона звернулася до державного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, а саме на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 26.07.2023 державним нотаріусом Марущак С.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеної квартири, оскільки відповідно до договору довічного утримання, укладеного 15.03.2001 між [PERSON] і [PERSON] , власником квартири є [PERSON] . Її батько перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26.02.2000 до 12.03.2019. Хоча договір довічного утримання і був оформлений на [PERSON] її батько також ніс витрати згідно зазначеного договору з утримання [PERSON] . Отже, спірна квартира є спільною сумісною власністю її батька [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] . У відзиві на позов представник Київської міської ради просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання позивачка не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала на те, що позов підтримує у повному обсязі. Представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, у відзиві, крім іншого, просив розглядати справу за його відсутності. Треті особи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені про дату та час судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2000, який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2019. 15.03.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до п. 1 договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] . Відповідно до постанови державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Марущак С.В. від 26.07.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] , оскільки документи, які посвідчують право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] на ім`я померлого [PERSON] відсутні, а з поданих документів вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] відповідно до договору довічного утримання від 15.03.2001. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частиною 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). В силу норм чинного законодавства частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки із спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В силу норм чинного законодавства умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вбачається з матеріалів справи право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (такі висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Позивачем подано позов до Київської міської ради. Разом з тим, як установлено судом право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , яка була залучена позивачем у справі як третя особа. В позові [PERSON] не викладено обґрунтування того, яким чином визначений нею відповідач у справі - Київська міська рада, порушує її права та інтереси щодо спірної квартири як спадкоємиці померлого [PERSON] . Ураховуючи характер спірних правовідносин, належним відповідачем у справі має бути [PERSON] , яка є власником спірної квартири. Оскільки Київська міська рада є неналежним відповідачем у справі, у позові [PERSON] до Київської міської ради слід відмовити саме з цієї підстави.

Outcome: dismissed