Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Заява та її обґрунтування [PERSON] (далі [PERSON] ) звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] (далі [PERSON] ), [INFO] , на території України до 24 серпня 1991 року. Заява мотивована тим, що таке звернення пов`язано з необхідністю підтвердити існування обставин, з якими закон пов`язує набуття громадянства України. Так, заявниця зазначає, що немає належного документального підтвердження вказаного факту. Однак вказує, що рішенням Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 20.01.2003 громадянці рф [PERSON] , [INFO] , надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] від 26.09.2019, терміном дії до 24.12.2029. Відповідно, такий факт був встановлений під час надання дозволу на імміграцію. Водночас на даний час відсутня можливість надання копії, що містять в особові справі громадянки рф [PERSON] , у зв`язку з тим, що Головним управлінням Державної міграційної служби у Харківській області (далі ГУ ДМС) здійснено тимчасове переміщення справ про надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідками на постійне проживання, на період воєнного стану. Зазначає, що факт родинних зав`язків підтверджується відповіддю ГУ ДМС щодо наявності рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 20.01.2003 стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну; договором дарування квартири від 05.06.2002, яку [PERSON] придбав у 1991 році та надалі подарував [PERSON] ; копіє форми "А" щодо постійного проживання [PERSON] (дружини [PERSON] ) з 14.07.1989 до 29.03.1995 у [ADDRESS] . Також заявниця надала копію форми "А" щодо постійного проживання [PERSON] з 12.07.1989 до 10.07.1996 у [ADDRESS] . Позиція заінтересованої особи у справі ГУ ДМС письмових пояснень не надало, однак у судове засідання з`явилася представниця, яка надала усні пояснення. Так, представниця вказала, що необхідність встановлення факту для заявниці обумовлено необхідністю надання доказів для звернення на отримання громадянства України. Надати відповідну інформацію ГУ ДМС наразі немає можливості через тимчасове переміщення справ про надання дозволу на імміграцію в Україну (про що зазначено в листі ГУ ДМС від 11.09.2024). Рух справи Суд ухвалою від 27.09.2024 прийняв до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , призначив справу до судового розгляду на 25.10.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки). 10.10.2024 від [PERSON] надійшло клопотання про долучення копії форми "А", яка підтверджує факт проживання [PERSON] у [ADDRESS] у період з 12.07.1989 до 10.07.1996. 15.10.2024 до суду від ГУ ДМС надійшло повідомлення про відсутність матеріалів в електронні формі, у зв`язку з чим заявник просив доповнити електронну справу та надати доступ до неї. 25.10.2024 до суду від ГУ ДМС надійшло клопотання про перенесення судового засідання для надання можливості формування власної позиції у справі. Клопотання ГУ ДМС було задоволено, відкладено розгляд справи до 08.11.2024 та забезпечено доступ до електронної справи. У судове засідання 08.11.2024 з`явились [PERSON] та представниця ГУ ДМС. [PERSON] підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити. Представниця ГУ ДМС про задоволення заяви не заперечувала, залишила її вирішення на розсуд суду. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії форми "А" [PERSON] , [INFO] , місце народження Кривий Ріг, Дніпропетровської області, який прибув 28.06.1989 з Якутської АССР (місто Нерюнгрі), проживає за адресою: [ADDRESS] , пенсіонер. Відомості про прописку прописаний 12.07.1989; виписаний 10.07.1996. Згідно з копією договору дарування квартири від 05.06.2002 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] (пункт 1 договору). Вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 21.11.1991, реєстр № 4-7819, зареєстрованому в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 21.11.1991, реєстр № 57807. 26.12.2019 [PERSON] , [INFO] , видано посвідку на постійне проживання № [NUMBER] , дата закінчення строку дії 24.12.2029, що підтверджується відповідною копією посвідки. Згідно з листом ГУ ДМС № 6301.5.1-15187/63.2-24 від 11.09.2024 (про розгляд адвокатського запиту щодо отримання копій матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну, та переліку документів для набуття громадянства України) рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 20.01.2003 громадянці рф [PERSON] , [INFO] , надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" (як онуці громадянина України [PERSON] ), та 26.12.2019 документовано посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] , терміном дії до 24.12.2029, у зв`язку з обміном посвідки серії [NUMBER] від 01.12.2009. Станом на 11.09.2024 рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання ГУ ДМС у Харківській області не приймалось. На сьогоднішній день відсутня технічна можливість надати копії, що містяться в особовій справі громадянки рф [PERSON] , у зв`язку з тим, що ГУ ДМС у Харківській області здійснено тимчасове переміщення справ про надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідками на постійне проживання, на період воєнного стану. 3897), який набирає чинності через три місяці з дня його опублікування - 3 Норми права, які застосував суд та мотиви суду Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частиною першою статті 3, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 125/1472/19). Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок), затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. З наведеного слідує, що у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Зазначене також узгоджується із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22. Зі змісту заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, відомо, що заявниця з метою набуття громадянства України за родинним походження (постійне проживанням діда на території України станом на 24.08.1991) та отримання паспорта громадянина України звернулась до суду та просила встановити факт постійного проживання на території України її діда на момент проголошення незалежності України (24.08.1991). З огляду на те, що інший спосіб, ніж звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання особи на території України для набуття громадянства України, відсутній (орган ДМС зазначив про відсутність відповідних даних, у зв`язку з тимчасовим переміщенням справ), заявниця правильно звернулась до суду для встановлення такого факту. На підтвердження\~своїх вимог\~заявниця надала\~до суду,\~зокрема,копію форми "А", згідно з якою [PERSON] , [INFO] прибув 28.06.1989 з Якутської АССР (місто Нерюнгрі) та проживав за адресою: [ADDRESS] . Відомості про прописку прописаний 12.07.1989; виписаний 10.07.1996, що підтверджує факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991. Також наведена обставина підтверджується листом ГУ ДМС № 6301.5.1-15187/63.2-24 від 11.09.2024 (про розгляд адвокатського запиту щодо отримання копій матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну, та переліку документів для набуття громадянства України), в якому зазначено, що рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 20.01.2003 громадянці рф [PERSON] , [INFO] , надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" (як онуці громадянина України [PERSON] ), та 26.12.2019 документовано посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] , терміном дії до 24.12.2029. Згідно з\~пунктом 4\~частини другої\~статті 4\~Закону України\~"Про\~імміграцію"квота імміграції\~може бути\~встановлена для\~таких категорій\~іммігрантів:особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України. Дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті (частина перша статті 4 Закону України "Про імміграцію"). Тобто наданий лист ГУ ДМС від 11.09.2024 також підтверджує підставу надання посвідки на постійне проживання, зокрема, що дід заявниці був громадянином України. Наведені докази у своїй сукупності, оцінюються судом, як такі, що підтверджується факт, що станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] проживав на території України. При цьому суд враховує, що жодних заперечень або спростувань вказаної обставини ГУ ДМС ані письмово, ані у судовому засіданні, не наводило. Під час розгляду заяви суд також ураховує сформований Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду висновок у постанові від 25.03.2024 у справі № № 161/9609/22, що лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року, при цьому ураховуючи мету звернення, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved