Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

05 квітня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200532665 від 18.05.2016 у загальному розмірі 80\~387,61 грн. Ухвалою судді 18 квітня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. 24 квітня 2024 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 03.05.2024 адвокат відповідача Гусаренко О.М. направив до суду відзив на позовну заяву з якого слідує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200532665 від 18.05.2016 на суму 80387.61 грн. та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 08 травня 2024 року ухвалено розгляд справи продовжити розглядом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та адвокат Гусаренко О.М. позов не визнали, зазначили, що належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора є Додаток №1 до Договору відступлення, який повинен бути підписаний обома учасниками угоди, як ПАТ «Банк Михайлівський», так і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Всупереч вищевикладеному Витяг з Реєстру засвідчений в односторонньому порядку з боку лише ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», не може замінити Додатку 1 до Договору відступлення. Окрім цього, [PERSON] пояснив, що згідно направленого йому листа від банку «Михайлівський» він сплатив кредит фактору ТОВ ФК «Плеяда», як було зазначено у листі, ще до початку судових справ між банком та товариствами, які викупили борги банку про що надав відповідні докази. Просив у задоволенні позову відмовити, так як він не має ніяких боргів перед позивачем.. Судом встановлено, що\~18.05.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200532665 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 18527.92 грн. з встановленим строком користування з 18.05.2016 року по 18.05.2019 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] представником позивача надано підписані відповідачем копії письмових доказів, зокрема: заяву №200532665 від 18.05.2016 року, анкету №2820099 від 18.05.2016 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 18.05.2016 року, договір добровільного страхування життя від 18.05.2016 року, згоду суб`єкта на обробку персональних даних від 18.05.2016 року.(а.с. 41-48) Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за кредитним договором №200532665 від 18.05.2016, становить 53355.32 грн., сума інфляційних втрат 22222.51 грн., 3% річних 4809.78 грн., а всього загальна заборгованість 80387.61 грн. Судом також встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ "Банк Михайлівський" (клієнт) і ТОВ "ФК "Плеяда" (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ "ФК "Плеяда" право вимоги до третіх осіб (боржників). 20.05.2016 між ТОВ "ФК "Плеяда" і ТОВ "ФК "Фагор" укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ "ФК "Плеяда" за плату відступило на користь ТОВ "ФК "Фагор" права вимоги, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" на підставі договору факторингу № 1905. 23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Банк Михайлівський". Під час перевірки комісія виявила, що між ПАТ "Банк Михайлівський" і ТОВ "ФК "Плеяда" було укладено договір факторингу від 19.05.2016 № 1905, відповідно до якого банк відступив право вимоги за кредитними договорами на суму 682 297 854,87 грн. 5 червня 2020 року відбувся продаж ПАТ «Банк Михайлівський» на публічних торгах (аукціоні) лоту №GL16N618071, який включав кредитний портфель фізичних осіб, відчужений на користь ТОВ «ФК «Плеяда» (з подальшою переуступкою ТОВ «ФК «Фагор»), за яким застосована нікчемність. Переможцем вказаних торгів (аукціону) стало ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС". 20 липня 2020 року відбулось підписання договору №7_БМ відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» (за договором - Банк) прав вимоги ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" (за договором - Новий кредитор) за результатами проведення вищезгаданих торгів (аукціону). Згідно п. 2. вказаного договору Новий кредитор в день настання Відкладальної обставини відповідно до пункту 16 цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами. Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»\~доПАТ "Банк Михайлівський", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" (далі - ТОВ "ФК "Плеяда"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" (далі - ТОВ "ФК "Фагор") про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: - зобов`язати ТОВ "ФК "Плеяда" передати ПАТ "Банк Михайлівський" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2; - визнати відсутніми у ТОВ "ФК "Плеяда" будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу; - визнати недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ "ФК "Плеяда" та ТОВ "ФК "Фагор"; - зобов`язати ТОВ "ФК "Фагор" передати ПАТ "Банк Михайлівський" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2; - визнати відсутніми у ТОВ "ФК "Фагор" будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього залишено без задоволення. Рішенням Північного апеляційного господарського суду від 1 липня 2021 року рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору. Згідно витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 року до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором №200532665, укладеним 18.05.2016 року з [PERSON] на строк до 18.05.2019 року на суму 53355.32 грн., з яких: 18527,92 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 34827,40 грн. - заборгованість за доходами (а.с. 39). Крім цього, як вбачається з доданих до відзиву документів, 20 травня 2016 року [PERSON] отримав повідомлення, яким ПАТ «Банк Михайлівський» на виконання умов Кредитного договору просить відповідача з моменту отримання повідомлення перерахувати кошти в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором в розмірі, що відповідає розміру поточних зобов`язань за кредитним договором станом на 19 травня 2016 року зі сплати основної суми заборгованості (суми кредиту), процентів та штрафів (пені) та інших платежів за реквізитами наданими Фактором. Також, 20 травня 2016 року [PERSON] отримав повідомлення від ТОВ «ФК «Плеяда», яке на виконання умов Кредитного договору просить теж сплатити згідно графіку суму заборгованості (суми кредиту), процентів та штрафів (пені) та інших платежів зазначивши реквізити. 16 вересня 2016 року [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «ФК «ЦФР» за яким останнє перерахувало ТОВ ФК «Фагор» 6837 грн на погашення кредиту згідно кредитного договору № 200185106 від 08.01.2015 та на погашення заборгованості по кредитному договору 2815/2999 від 02.07.2016 за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору 7311342620 від 16.09.2016 в сумі 18252 грн. Також перераховано кошти в сумі 1195 грн на погашення кредиту згідно кредитного договору №200532665 від 08.09.2014 за рахунок кредиту №7311342620 від 16.09.2016 та сплачено страховий платіж за договором страхування № 7311342620 - С від 16.09.2016. Згідно довідки ТОВ «ФК «ЦФР» [PERSON] дійсно оформив кредитний договір № 7311342620 від 16.09.2016 року на загальну суму 31015.12 грн. Станом на 25.11.2020 кредит погашено повністю. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї додатків кредитний договір між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено 18.05.2016 року (а.с.41), а договір №7_БМ про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 20.07.2020 року (а.с.35-36) (надалі за текстом також Договір відступлення), при цьому п.1 Договору відступлення передбачає набуття права вимоги Новим кредитором - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підстав Додатку 1 до даного договору. До матеріалів позовної заяви не додано Додаток 1 до Договору відступлення, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк Михайлівський». Суд не приймає в якості належного доказу витяг з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року (а.с.39) (далі за текстом також витяг з Реєстру), оскільки належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора є Додаток №1 до Договору відступлення, який повинен бути підписаний обома учасниками угоди, як ПАТ «Банк Михайлівський» так і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Всупереч вищевикладеному витяг з Реєстру засвідчений в односторонньому порядку з боку лише ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», не може замінити Додатку 1 до Договору відступлення. Відповідач не заперечує наявність кредитних зобов`язань перед ПАТ «Банк Михайлівський», однак вказує на те, що всі кредитні зобов`язання перед банком ним виконані в повному обсязі на підтвердження чого надав до відзиву докази про перерахунок коштів у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Плеяда». Також частина кредиту була погашена на рахунок банку «Михайлівський», що підтверджується випискою по особовому рахунку. Вказані документи підтверджують сплату кредитних коштів 16 вересня 2016 року товариству, яке за договором факторингу мало право вимоги до [PERSON] на той час. Судові процеси між позивачем та банком і ТОВ «Плеяда» були тільки розпочаті, а тому [PERSON] діяв відповідно до тих документів, які отримав від банку та ТОВ «Плеяда» і погасив наявний у нього борг у вересні 2016 року. Позивачем не надано ні суду першої\~ні суду апеляційної інстанцій будь яких доказів, які б могли спростувати твердження відповідача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. До позовної заяви додано вищезазначений додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, проте суду не надано ані розрахунку заборгованості, ані первинних документів, ані виписки по рахунку відповідача. Враховуючи ту обставину, що відповідачем за кредитним договором борг погашено шляхом перерахування коштів фактору ТОВ «Фагор», а позивач не надав розрахунку заборгованості з розшифровкою кожної складової (тіло кредиту, відсотки) та з врахуванням погашених сум, тому суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами розміру заборгованості за кредитним договором. За відсутності первинних документів, виписки по особовому рахунку, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості. Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності та клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то таке клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. Зважаючи, що наявність заборгованості [PERSON] не підтверджена належними та допустимими доказами у справі, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити по суті спору у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed