Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ». В обґрунтування позову зазначає, що 08 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9185539 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. За умовами договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 000 грн., шляхом нарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, зі строком кредитування - 10 днів, зі сплатою 1,7 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит. Враховуючи невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань,05 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 05/08.2021, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9185539 від 08.02.2021. Заборгованість відповідача згідно Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу становить 17 685 грн., та складається з: 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 700 грн. - сума простроченої заборгованості, 10 985 грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує відсотки за користування кредитом. Станом на 08.09.2023 заборгованість [PERSON] становить 82 625,00 грн., що складається з: 17 685,00 грн. - боргу на дату відступлення права вимоги; 64 940,00 грн. - нарахованих відсотків станом на 08.09.2023. З огляду на викладене, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» просило стягнути вищевказаний борг у сумі 82 625,00 грн., збитки завдані інфляцією за період із 05.08.2021 по 08.09.2023 у розмірі 6 030,06 грн.; три відсотки річних у розмірі 1 098,89 грн. за період із 05.08.2021 по 08.09.2023, а також судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. 09 травня 2024 року представник позивача ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» - Юхименко Ю.Ю. направив до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за кредитним договором № 9185539 від 08.02.2021 у розмірі 5 850,00 грн.; збитки завдані інфляцією у розмірі 624,13 грн.; три проценти річних у розмірі 177,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2147,20 грн. й витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Заперечення відповідача 05 лютого 2024 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому остання заперечувала проти заявлених вимог, зазначила, що вважає даний позов надуманим, вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалася на те, що позивачем не надано первинних документів щодо надання кредиту, тому відсутня можливість перевірити чи виникла зазначена у позові заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Звертала увагу суду на те, що надана позивачем паперова копія електронного документу - договору, без електронних цифрових підписів обох сторін у дату укладення, не є оригіналом кредитного договору та не є належним доказом існування заборгованості, тому що неможливо перевірити достовірність та незмінність змісту договору, й згідно ч. 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення копії цього електронного доказу. Крім того, [PERSON] зазначила, що сума боргу за договором визначена позивачем поза терміном кредитування, а орієнтовна загальна вартість кредиту згідно Додатку № 1 до договору визначена у розмірі 5 850 грн. Щодо нарахування процентів та трьох відсотків річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач наголосила на тому, що за змістом п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позичальник в період дії воєнного стану в Україні звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний місяць, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, в тому числі, але не виключно, звільняється від сплати неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит. З наведених підстав, враховуючи, що позивач пред`являє вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за період з 05.08.2021 по 08.09.2023, тобто на час дії карантинних обмежень та введення в Україні воєнного стану, [PERSON] вважає вимоги безпідставними. Враховуючи все вищезазначене, відповідач просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, від представника позивача ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» - Юхименка Ю.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час повідомлена належним чином. У відзиві на позов відповідач просила, у разі її неявки, розглядати справу без її участі. Обставини справи, що встановлені судом 08 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено договір № 9185539 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 12-18). Згідно п.п. 2.1 договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом та всі інші платежі на умовах, визначених договором. У п. 4.1 договору сторони погодили умови встановлення зниженої процентної ставки у розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п.п. 3.1 договору, кредит надається строком на 10 днів, до 18 лютого 2021 року від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів. Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця (п.п. 3.3 договору). Згідно інформаційної довідки № 404/08, виданої ТОВ «Платежі Онлайн», 08.02.2021 на номер картки: [NUMBER] перерахована сума кредиту за вищевказаним договором у розмірі 5 000 грн., номер транзакції: 31280-49944-09754 (а.с. 11). З листа АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-240604/20277 від 11.06.2024 видно, що на ім`я відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано картковий рахунок № [NUMBER] , на який 08.02.2021 зараховані грошові кошти у розмірі 5 000 грн. Відповідно до Графіку платежів, що є Додатком № 1 до кредитного договір № 9185539, встановлено наступні періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом: дата надання позики - 08.02.2021; сума позики - 5000 грн.; процентна ставка - 1,7 %; сума нарахованих процентів - 850 грн.; тобто разом до сплати - 5 850 грн. (а.с. 17). З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 05/08.2021, згідно якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «ФК «Арагон» передає ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ», а позивач приймає і зобов`язується оплатити усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору й визначені в Додатку № 1 до даного договору (а.с. 34-37). Згідно Реєстру Боржників права вимоги до яких відступаються, на користь позивача відступлене право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , сума заборгованості якої загалом становить 17 685 грн., що складається з: 5 000 грн. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 1 700 грн. - сума простроченої заборгованості, 10 985 грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам (а.с. 38-62). Зі змісту позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, видно, що ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 5 850 грн., що відповідає орієнтовній вартості кредиту за договором № 9185539 від 08 лютого 2021 року. Також позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки за період з 19.02.2021 по 23.02.2022 у розмірі 624,13 грн. та три відсотки річних за користування кредитними коштами у розмірі 177 грн., визначених за період з 19.02.2021 по 23.02.2022 (а.с. 142). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклала вищезазначений договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний договір № 9185539 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 08 лютого 2021 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Щодо аргументів відповідача щодо недоведеності факту укладення кредитного договору, то суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Зазначений вище кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора - « [NUMBER] », тобто належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні цього договору з [PERSON] кредитодавець дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договір був укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, й відповідачем таких не надано. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Крім того, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів у розмірі 5 000 грн. саме [PERSON] , оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується Інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 404/08 від 08.02.2021, листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-240604/20277 від 11.06.2024, а також випискою по вищевказаному рахунку за 08.02.2021. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо поданого відповідачем [PERSON] клопотання про перевірку судом оригіналів електронних доказів та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ст. 100 ЦПК України, то суд дійшов наступного висновку. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Судом взято до уваги пояснення позивача на ухвалу про витребування доказів, й сумнівів щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу у суду немає. Інші доводи та заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, з копії кредитного договору № 9185539 від 08 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] одержала від ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» кредит на суму 5 000 грн., строком на 10 днів, тобто до 18.02.2021. У Додатку № 1 до вищевказаного договору визначена орієнтовна загальна вартість кредиту у розмірі 5 850 грн., з яких 5 000 грн. - тіло кредиту, 850 грн. - проценти за користування кредитними коштами. З наявних в матеріалах справи доказів видно, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з урахуванням зменшення, в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 9185539 від 08 лютого 2021 року у розмірі 5 850 грн., що відповідає загальної вартості кредиту. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то суд дійшов наступного висновку. У ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилаючись на вищевикладені положення ст. 625 ЦК України, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» просило стягнути з відповідача збитки, завдані інфляцією, за період з 19.02.2021 по 23.02.2022 у розмірі 624,13 грн., а також три відсотки річних за користування кредитними коштами у розмірі 177 грн. за період з 19.02.2021 по 23.02.2022. Однак, у пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Крім того, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З огляду на викладені вище положення закону, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних збитків та трьох відсотків річних за користування кредитом. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення із [PERSON] суми заборгованості за договором № 9185539 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 08 лютого 2021 року у розмірі 5 850 грн. Щодо судових витрат З матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 147,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1713 від 21 вересня 2023 року (а.с. 63). Крім того, позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське бюро «Тараса Онищенка» на підставі договору № 2023/09/18 про надання правової допомоги від 18 вересня 2023 року (а.с. 25-29). Відповідно до платіжної інструкції № 1661 від 21 вересня 2023 року позивачем сплачено АБ «Тараса Онищенка» 3 000 грн. на оплату послуг за вищевказаним договором (а.с. 23-24) . У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 889,54 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 2 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial