Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

14.08.2024 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що, незважаючи на однакову адресу реєстрації сторін, сторони проживають окремо та діти проживають із позивачем і знаходяться на її утриманні. Після досягнення повноліття дочка [PERSON] продовжує навчання та навчається на 3 курсі у Тернопільському національному педагогічному університеті імені В.Гнатюка на денній формі навчання за рахунок державного замовлення. Стипендію дитина не отримує, інших доходів не має і у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги від батьків. Однак домовленість\~щодо утримання\~дітей між\~сторонами не\~досягнута.\~Відповідач у\~добровільному порядку\~не надає\~матеріальну допомогу\~на утримання\~дітей,\~хоча є\~фізично здоровим,\~інших осіб\~на утриманні\~немає,\~працевлаштований та\~отримує дохід.\~При цьому позивач не має можливості самостійно та у повному обсязі забезпечити фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання. За таких\~підстав позивач\~просить:\~1)\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 14.08.2024 і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 01.10.2024, після виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 31.10.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні 31.10.2024 позивач [PERSON] та її представник адвокат Шевчук В.О. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Не заперечували проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Позивач додатково пояснила, що розмір витрат, які вона несе на утримання дітей, відповідає розміру аліментів, які вона просить стягувати з відповідача. Зазначила, що витрачає кошти на утримання дітей, зокрема на оренду житла, харчування молодшого сина у школі, лікування дітей, купівлю одягу, взуття, шкільного приладдя тощо. Зазначила, що повнолітня дочка приділяє багато часу навчанню в університеті, тому не має змоги працювати та самостійно себе забезпечувати. Вказала, що для навчання дочки купує посібники, підручники, флеш-носії, забезпечує зняття ксерокопій додаткового навчального матеріалу, що потребує значних витрат. Зазначила, що відповідач працевлаштований та розмір його доходу становить 15000-20000 грн щомісячно, однак кошти на утримання дітей він надає періодично. При цьому відповідач разом із своєю матір`ю проживають у будинку, що належить на праві власності дочці Божені, тоді як позивач з дітьми змушені платити кошти за оренду житла. Під час вступу дочки до навчального закладу відповідач погодився надавати кошти на навчання дочки. У судове засідання 31.10.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що у період з 23.01.2004 до 06.02.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2020 у справі № 607/693/20. Указане підтверджується інформацією, наявною у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень. У даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 8, 9). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2024/008812706 від 24.07.2024, № 2023/001356276 від 13.02.2024 діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Разом з тим позивач зазначила, що станом на даний час діти проживають разом із позивачем в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Так,\~в обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що домовленість\~щодо утримання\~сина між\~сторонами не\~досягнута,\~а відповідач\~в добровільному\~порядку не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання неповнолітньої\~дитини. Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд приймає до уваги, що позивач несе витрати на придбання для дитини продуктів харчування, взуття, одягу, шкільного приладдя, оплачує лікування дитини тощо. При цьому відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд зазначає таке. Так, згідно з довідкою Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка № 212 від 24.07.2024 (а.с. 15) [PERSON] навчається у даному навчальному закладі, де є студенткою 3 курсу ІПФ денної державної форми навчання та стипендію не отримує. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з навчанням повнолітня дитина [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків. Позивач позбавлена можливості самостійно забезпечити усі потреби дитини, що пов`язані з її навчанням. При цьому вказала, що повнолітня дочка приділяє багато часу навчанню в університеті, тому не має змоги працювати та самостійно себе забезпечувати. При цьому суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Також, як зазначив суд вище, суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти. Указане свідчить про те, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. При цьому при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Так, суд встановив, що повнолітня [PERSON] , яка продовжує навчання, потребує додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з її навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] необхідно придбавати навчальні посібники, канцелярське приладдя, флеш-носії тощо. Стипендію дитина не отримує, не працює та інших доходів не має, що вбачається з довідки Пенсійного фонду України (а.с. 14). Ураховуючи викладене, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дітей у сумі 3196 грн, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя дитини [PERSON] , яка продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину, а також те, що даний позов задоволено частково на 78,57% від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 78,57% судового збору у сумі 951,64 грн, а 21,43% судового збору у сумі 259,56 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, 29.07.2024 між [PERSON] та адвокатом Шевчуком В.О. укладений договір про надання правничої допомоги (а.с. 26-27), відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу для реалізації прав та інтересів клієнта у справі про стягнення в користь клієнта аліментів на утримання дітей. Пунктом 3 цього договору сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги визначається у фіксованому розмірі за представництво в суді першої інстанції і становить 5000 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 22 від 29.07.2024 [PERSON] сплатила адвокату Шевчуку В.О. гонорар за надану правничу допомогу у сумі 5000 грн (а.с. 28). Суд враховує, що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки розгляд справи здійснювався у заочному порядку без участі відповідача. З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн, які позивач понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 78,57% витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3928,5 грн, а 21,43% витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1071,50 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial