Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

20.05.2024 до Краснопільського районного суду Сумської області надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Вакули Вадима Миколайовича до Краснопільської громади про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову представник позивачки вказав, що 22.12.1999 уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу вони проживали в [ADDRESS] . 29.03.1996 [PERSON] був виданий сертифікат серії СМ №000037 про право на земельну частку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Михайлівське», смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 26.03.1996 №161 про те, що йому належить право на земельну частку (пай) в КСП «Михайлівське» розміром 5.46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. 21.05.2002 на замовлення ТОВ «Михайлівське» Сумським філіалом інституту землеустрою було виготовлено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам-власникам земельних часток (паїв) колишнього КСП «Михайлівське» Краснопільського району Сумської області, відповідно до якої земельна частка (пай), яка належала [PERSON] була виділена в натурі, сформовано три земельні ділянки, присвоєно три кадастрові номери та виготовлені державні акти на земельні ділянки. Згідно технічної документації та відомостей Державного земельного кадастру, а також відомостей з державного реєстру речового права за [PERSON] було зареєстровано право власності на три земельні ділянки з цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під кадастровим номером 5922355100:09:004:0079 площею 0,2746 га, 5922355100:09:004:0127 площею 0,3576 га, 5922355100:09:004:0082 площею 2,9836 га. Наприкінці 2002 року [PERSON] та [PERSON] виїхали проживати до сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де [INFO] [PERSON] помер. Разом з ним на день його смерті проживала його дружина та сестра. На початку 2014 року [PERSON] повернулася до України та проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після своєї смерті заповіту вона не залишила. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом є її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавицею. Спадкова справа не відкривалася. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 23.05.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали суду 29.05.2024 представник позивача - адвокат Вакула Вадим Миколайович подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої додав позов у новій редакції та квитанцію про сплату судового збору за другу позовну вимогу у сумі 1211,20 грн. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 03.06.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.06.2024, яке у подальшому відкладалось до 18.07.2024 та перепризначалось на 31.07.2024. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, присутній у підготовчому засіданні, яке відбулось 31.07.2024, представник відповідача звернув увагу, що матеріали справи не містять відомостей про те, чи заводились спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також не зрозуміло, чи зверталась позивачка до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. 26.06.2024\~засобами підсистеми\~«Електронний суд»\~до Краснопільського\~районного суду\~Сумської області\~надійшло клопотання\~представника позивача\~ адвоката\~Вакули В.М.\~про витребування\~з Сумської\~міської державної\~нотаріальної контори\~(проспект\~Тараса Шевченка,\~3,\~м.\~Суми,\~40000)\~інформації щодо\~наявного заповіту\~та відкриття спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивачки додатково заявив усне клопотання про витребування від Харківського обласного державного нотаріального архіву доказів, а саме копій заповітів, які були посвідчені від імені [PERSON] , з метою усунення сумнівів у наявності заповітів, складених від імені матері позивачки на території Харківської області, та з посиланням на неможливість самостійно подати вказані документи. Представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотань представника позивачки. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 31.07.2024 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання до 10.09.2024, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, постановлено витребувати від Сумської міської державної нотаріальної контори інформацію щодо наявного заповіту та відкриття спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] та від Харківського обласного державного нотаріального архіву копію заповіту від імені [PERSON] . Клопотання позивача про виклик свідків постановлено розглянути при вирішенні питання призначення справи до розгляду по суті. На виконання вимог судової ухвали від 31.07.2024 Харківським обласним державним нотаріальним архівом та Сумською міською державною нотаріальною конторою були подані до суду витребувані документи. Позивачка та її представник у судове засідання, яке відбулось 10.09.2024, не прибули, засобами підсистеми «Електронний суд» представник позивачки подав клопотання про проведення судового засідання без їхньої участі, не заперечував проти закриття підготовчого провадження, підтримав клопотання про виклик свідків. Ухвалою від 10.09.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті; судове засідання з розгляду справи по суті призначив на 01.10.2024; явку сторін або їх представників визнав обов`язковою; задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідків; викликав у судове засідання в якості свідка [PERSON] , [PERSON] , попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Судове засідання, призначене на 01.10.2024, не відбулось через відсутність електропостачання у приміщенні суду та було перепризначене на 22.10.2024. Судове засідання, призначене на 22.10.2024, не відбулось у зв`язку з тривалою повітряною тривогою, оголошеною на території Сумської області та було перепризначене на 29.10.2024. У судовому засіданні, яке відбулось 29.10.2024, представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Позивачка підтримала позицію свого представника, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача наголосив, що покладається на розсуд суду при розгляді справи, при цьому звернув увагу на той факт, що матеріали справи не містять доказів того, що права позивачки на спадкове майно не визнані чи порушені, оскільки відсутні докази звернення позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак у ході судових дебатів просив суд відмовити у задоволенні позову. Також за викликом суду для допиту у судове засідання прибула свідок [PERSON] , при цьому відповідальною особою Сумського районного суду Сумської області, з приміщення якого свідок приймала участь у справі в режимі відеоконференції, при встановленні особи свідка встановлено, що вона змінила прізвище на [PERSON] , про що було повідомлено у судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, що стосуються позовних вимог, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що 22.12.1999 уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу вони мали зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] . 29.03.1996 [PERSON] був виданий сертифікат серії [NUMBER] про право на земельну частку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Михайлівське», смт Краснопілля Сумської області на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 26.03.1996 №161 про те, що йому належить право на земельну частку (пай) в КСП «Михайлівське» розміром 5.46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Згідно технічної документації та відомостей з Державного земельного кадастру, а також відомостей з державного реєстру речових прав за [PERSON] було зареєстровано право власності на три земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під кадастровим номером 5922355100:09:004:0079 площею 0,2746 га, 5922355100:09:004:0127 площею 0,3576 га, 5922355100:09:004:0082 площею 2,9836 га. З 2002 року [PERSON] та [PERSON] виїхали проживати до сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2005. Водночас у свідоцтві про смерть, виданому адміністрацією В`язівського сільського округу Красноярузького району Бєлгородської області вказано, що [PERSON] є громадянином РФ. Той факт, що на час смерті [PERSON] був громадянином РФ, також підтвердила у судовому засіданні позивачка. Разом з ним на день його смерті проживала його дружина та сестра. Підтвердженням факту проживання [PERSON] з чоловіком на день смерті за адресою: [ADDRESS] є довідка серії МСЕ-2012 № 1566935 про інвалідність, видана Головним бюро Федерального бюро № 17 РФ від 07.09.2012 та договір про надання соціальних послуг на дому на безоплатній основі від 01.12.2006. Як звернув увагу представник відповідача, у договорі від 01.12.2006, вказано, що особу [PERSON] , 1935 р.н., підтверджено паспортом серії [NUMBER] , виданим 09.11.2004 Красноярузьким РОВД, що може свідчити про те, що вона також набула громадянство РФ. Даний факт позивачкою та її позивачем не спростований, у відповідь на зауваження представника відповідача вони зазначили, що до моменту смерті [PERSON] мала паспорт громадянина України, щодо наявності у неї громадянства РФ відомості відсутні. Як вказано у позові, на початку 2014 року [PERSON] повернулася до України та проживала разом зі своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомила, що з її сусідкою [PERSON] у будинку [ADDRESS] дійсно проживала її мати, яка через хворобу не могла пересуватись самостійно та потребувала стороннього догляду. Позивачка інколи сама доглядала свою матір, однак були періоди, коли [PERSON] наймала для цього доглядальницю. У теплу пору року позивачка кожного дня вивозила матір на візку на вулицю, а у холодний період свідок її бачила не кожного дня. Свідок підтвердила, що матір позивачки постійно проживала з донькою. Також свідок повідомила, що мати позивачки померла приблизно восени 2014 року, а до цього близько року чи двох проживала у місті Сумах. Звідки приїхала мати позивачки свідок не знає, вважала, що та переїхала напевно із [PERSON] . Після допиту свідка [PERSON] представник позивачки відмовився від допиту іншого свідка [PERSON] , позивачка заперечень не висловила, тому суд протокольною ухвалою постановив залишити без розгляду клопотання про виклик свідка [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.09.2014. З лікарського свідоцтва про смерть №543, виданого 18.09.2014 КУ Сумська міська клінічна лікарня № 5 вбачається, що місцем проживання померлої є: [ADDRESS] , однак смерть настала за адресою: [ADDRESS] . За час життя [PERSON] заповіту не складала. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після стерті останньої є її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавицею. Спадкова справа не відкривалася. Факт родинних відносин позивачки [PERSON] та померлих [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 29.12.1975, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 22.12.1999, свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданим 27.08.1975, свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 10.02.1984. Встановлення фактупостійного проживання позивачки зі спадкодавицею [PERSON] необхідне їй для визнання за нею права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Як повідомлено у ході розгляду справи представником позивачки, остання не може оформити право власності на спадкове майно земельні ділянки у позасудовому порядку, оскільки через воєнний стан та часті обстріли території Краснопільської громади вона не може подати заяву до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину. Відтак позивачка змушена звернутись до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з померлою матір`ю на день смерті та про визнання за нею права власності на спадкове майно. При цьому слід зазначити, що доказів того, що позивачка дійсно зверталась до нотаріуса за оформленням спадкових прав, доказів того, що нотаріус не здійснює свою діяльність чи нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, вказаних вище, матеріали справи не містять. Відповідно до положень статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі статей 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, дослідивши докази та допитавши свідка щодо обставин постійного проживання позивачки разом з матір`ю до моменту смерті останньої, врахувавши, що свідок повідомила хоча й відмінні терміни проживання померлої [PERSON] у м. Сумах від повідомлених позивачкою (при цьому покази свідка не спростовують того, що з початку 2014 року та до 18.09.2014 мати позивачки проживала з нею за місцем її реєстрації) вважає, що на підставі вказаних доказів можна вважати доведеним факт постійного проживання позивачки [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відтак позовна вимога про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] є правомірною та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під кадастровим номером 5922355100:09:004:0079 площею 0,2746 га, 5922355100:09:004:0127 площею 0,3576 га, 5922355100:09:004:0082 площею 2,9836 га, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 4.9. Глави 10 Порядку визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 ЦК України, статтею 1276 ЦК України - не раніше зазначених у цих статтях строків. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дана правова позиція узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.05.2021 у справі № 339/369/18, постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 376/2660/17, де вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є передчасним, що має своїм наслідком відмову в позові. Такі висновки відповідають судовій практиці Верховного Суду (постанови від 16.01.2019 у справі №2-390/2006, від 26.08.2020 у справі № 636/4329/16-ц). Згідно частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Отже визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19). Аналіз зазначеного свідчить про те, що право на звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування виникає лише у разі надання нотаріусом відмови в оформленні спадщини. В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому право позивачки наразі не є порушеним чи невизнаним, ніким не оспорене, а тому не підлягає захисту в судовому порядку, тобто позов є передчасним. Позивачка не подала суду належних та достовірних доказів, які б свідчили, що вона взагалі зверталась до нотаріуса з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину та отримала відмову від нотаріуса у вчиненні відповідних нотаріальних дій. Пояснення представника позивачки стосовно того, що вона не могла потрапити на прийом до нотаріуса через безпекову ситуацію суд оцінює критично, оскільки позивачкою не надано доказів того, що на даний час нотаріуси не здійснюють діяльність, а також не доведено неможливості подати відповідну заяву до нотаріуса засобами поштового зв`язку. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Краснопільської селищної ради Сумської області в частині визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки у порядку спадкування не підлягають задоволенню. Відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України, враховуючи, що спір не виник внаслідок неправомірних дій відповідача, беручи до уваги часткове задоволення позову, суд залишає судові витрати за позивачкою.

Outcome: partial