Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Нерода А.І. звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у квітні 2022 року [PERSON] , звернувся до неї з усним проханням надати йому в борг кошти в розмірі 7 000 Євро, однак оскільки такої суми вона не мала, то погодилась позичити йому 4000 Євро, при цьому відповідач зобов`язався повернути вказані кошти протягом 5-9 днів з моменту отримання коштів, ще й з додатковими відсотками. Позивач вказує, що знала [PERSON] не перший рік та перебувала з ним у дружніх відносинах, а тому попросила свого знайомого [PERSON] здійснити переказ коштів в сумі 4000 євро на рахунок відповідача, так як не змогла сама цього зробити через технічні проблеми з системою клієнт-банк. 18.04.2022 та 20.04.2022 на рахунок відповідача відкритий в Польському Банку, [PERSON] зі свого рахунку здійснив переказ грошових коштів, які належали їй на загальну суму 4000 Євро, що визнається відповідачем. Поряд з цим, станом на момент пред`явлення позову відповідач не тільки не повернув їй кошти, а й всіляко ухиляється від їх повернення. Позивач зауважує, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, яку відповідач не заперечував, а лише вказував на те, що найближчим часом віддасть усю суму або поверне кошти частинами, що на думку позивача підтверджує, що відповідач визнає одержання грошових коштів й виникнення між ними грошових зобов`язань. Таким чином, оскільки відповідач не повернув отримані від неї кошти та свідомо ухиляється від їх повернення позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 4\~000,00 Євро, а також судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 20.08.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. 25.10.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Нерода А.І. через систему «Електронний суд» подала заяву про стягнення понесених судових витрат у якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 18447,68 грн , з яких: професійна правнича допомога у розмірі 16 000.00 грн; судовий збір у розмірі 1370,88 грн; оплата послуг перекладу у розмірі 860,00 грн; оплата поштових послуг у розмірі 216,80 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] \~ адвокат\~Нерода А.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, дві з яких [PERSON] отримав, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень судових повісток про виклик до суду на 22.07.2024 та 24.09.2024. Крім того судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача [PERSON] через офіційний веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик останнього до суду. Також про обізнаність відповідача [PERSON] про наявність вказаного судового провадження свідчить надіслані ним 27.06.2024 та 22.07.2024 на електронну пошту суду клопотання не підписані ЕЦП про відкладення розгляду справи. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено,\~що у\~квітні 2022\~року [PERSON] взяв у борг кошти у [PERSON] у сумі 4\~000 Євро, які зобов`язався повернути останній. Вказані обставини підтверджуються виписками із розрахункового рахунку за періоди з 18.04.2022 по 18.04.2022 та з 20.04.2022 по 20.04.2022, які перекладені із нідерландської на українську мову, з яких вбачається, що [PERSON] перерахував із банківського рахунку [NUMBER] на рахунок [PERSON] [NUMBER] кошти, а саме, 18.04.2022 у розмірі 2000 Євро та 20.04.2022 у розмірі 2000 Євро. Відповідно до заяви [PERSON] від 08.08.2023, перекладеної з англійської на українську мову, [PERSON] , як власник рахунку NL11INGВ0668283165 заявляє, що [PERSON] зв`язалася із ним 18.04.2022, повідомивши, що [PERSON] позичив у неї 4000 Євро. Проте через технічні ускладнення в онлайн-банкінгу вона попросила його допомогти їй переказати гроші з її нідерландського банківського рахунку на банківський рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ). [PERSON] надіслала суму позики 4000 Євро двома частинами по 2000 на його банківський рахунок, з якого він зміг успішно переказати ці дві частини на банківський рахунок [PERSON] . Дати проведення переказу 18.04.2022 та 20.04.2022. Цим він заявляє, що вищевикладені заяви є правдивими у міру його знань і переконань, також, він розуміє, що вони зроблені для використання в якості доказів у суді та підлягають покаранню, в разі дачі неправдивих свідчень. Він готовий виступити в якості свідка або постати перед судом, якщо це буде потрібно. 01.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження № 12023216060000177 за ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом того, що 31.10.2023 до чергової частини ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшла ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменного П.П. справа № 607/19622/23 від 13.10.2023, про зобов`язання внести відомості в ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України відносно [PERSON] , [INFO] . Постановою т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Волянюк М. від 30.12.2023 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №\~12023216060000177 від 01.11.2023 закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Як вбачається із змісту даної постанови, в ході досудового розслідування встановлено, що в квітні місяці 2022 [PERSON] , [INFO] , звернувся до потерпілої [PERSON] та повідомив, що він планує швидко купити і продати декілька автомобілів на іноземній реєстрації з метою отримання прибутку. Оскільки, як повідомив [PERSON] , в нього не було достатньо для цього коштів, а особа, яка могла б позичити йому ці кошти, десь поїхала, то він попросив [PERSON] позичити йому грошові кошти в сумі 7000 Євро та пообіцяв їх повернути протягом 5-9 днів з прибутком. В подальшому [PERSON] повідомив, що в нього всі рахунки в Україні заблоковані, через наявність штрафів та виконавчих проваджень та попросив переслати йому кошти на рахунок в Польському банку та надав реквізити. Після чого [PERSON] попросила свого знайомого [PERSON] здійснити переказ грошових коштів в сумі 4000 євро на рахунок [PERSON] котрий він надав, оскільки, сама не змогла цього зробити через технічні проблемами з системою клієнт-банк. 18.04.2022 та 20.04.2022 [PERSON] здійснив переказ грошових коштів, що належали [PERSON] , зі свого банківського рахунку на рахунок [PERSON] . При спілкуванні та відібранні письмового пояснення в [PERSON] , останній повідомив про те, що на даний момент в нього проходить слідство по кримінальних провадженнях, у зв`язку із чим, всі його грошові кошти були вилученні та всі його банківські рахунки заблоковані, таким чином, він не може повернути [PERSON] на даний час грошові кошти у сумі 4000 Євро. Також в письмовому поясненні [PERSON] вказав, що як тільки матиме можливість повернути вище казані грошові кошти [PERSON] він відразу їх поверне на її банківський рахунок. Враховуючи вище наведене дізнавачем встановлено, що в даній ситуації виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином суд вважає доведеним укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від квітня 2022 року, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у власність позичальникові [PERSON] кошти у сумі 4\~000 Євро, а позичальник зобов`язався їх повернути позикодавцеві, а також факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 4\~000 Євро. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №\~373/2054/16-ц викладений правовий висновок, відповідно до якого відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При цьому згідно з ч. 1 ст.\~627\~ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Системний аналіз зазначених вище положень закону та судової практики дає підстави дійти висновку, що у разі передачі у позику грошових коштів у національній валюті та визначення умовами договору, що така позика має бути повернута у валютному еквіваленті до позиченої суми коштів, зобов`язання за договором вважається виконаним після повернення позичальником позикодавцеві грошових коштів саме у валютному еквіваленті, визначеному сторонами у договорі. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність доказів визнання недійсними умов договору щодо повернення позики у Євро, суд вважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем обов`язок останнього сплатити позивачеві на виконання договору позики від квітня 2022 року грошові кошти у сумі 4\~000 Євро. Судом встановлено, що свої зобов`язання за договором позики від квітня 2022 року відповідач [PERSON] не виконав та суму позики позивачеві не повернув, у зв`язку із чим у нього наявна заборгованість перед [PERSON] у розмірі 4\~000 Євро. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак, враховуючи, що фактично отримані відповідачем [PERSON] кошти в добровільному порядку у розмірі встановлені договором позики [PERSON] не повернуті, що свідчить про порушення її прав, суд приходить до висновку, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від квітня\~2021 року у сумі 4000 Євро. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач зазначила, що понесені нею витрати становлять: 16 000 грн на професійну правничу допомогу та 1370,88 грн - сплачений судовий збір. 25.10.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Нерода А.І. через систему «Електронний суд» подала заяву про стягнення понесених судових витрат у якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 18447,68 грн, з яких: професійна правнича допомога у розмірі 16 000.00 грн; судовий збір у розмірі 1370,88 грн; оплата послуг перекладу у розмірі 860,00 грн; оплата поштових послуг у розмірі 216,80 грн. Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, повноваження адвоката Нероди А.І. підтверджені Договором про надання правничої допомоги № 445 від 04.04.2024 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1604411 від 17.05.2024. Як вбачається з Договору про надання правничої допомоги № 445 від 04.04.2024, укладеного між Адвокатським бюро «СЕРГІЯ ЛИСЕНКА» та Клієнтом Яремчук О.В., Адвокатське бюро зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного договору. Відповідно до п. 2.1 Договору, Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги, в т.ч. але не виключно представництво, захист, інші види правничої допомоги, у справі (-ах): про стягнення боргу з [PERSON] в розмірі 4000 євро. Згідно п. 4.1. Договору, Сторони узгодили що гонорар становить 16\~000 грн, який сплачується протягом 10 днів з дня підписання цього договору. 10.05.2024 [PERSON] через платіжну систему LIQPAY перерахувала на рахунок Адвокатського бюро «СЕРГІЯ ЛИСЕНКА» кошти у розмірі 16\~000 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Приватбанк» № 2460510862 від 10.05.2024. Таким чином позивачем надано докази наявності договірних відносин між нею та Адвокатським бюро «СЕРГІЯ ЛИСЕНКА», а також понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 16\~000 грн. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Разом з тим, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З врахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Також,\~відповідно до\~п.\~2\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК,\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем доведено\~належними та\~допустимими доказами\~факт понесення\~та розмір\~витрат за\~здійснення перекладу\~у сумі\~860\~грн,\~а саме\~рахунком фактурою\~ТОВ «БЮРО\~ПЕРЕКЛАДІВ «МАКРОГЛОБАЛ»\~№ БП\~ 196\~від 24.10.2024\~та платіжною\~інструкцією №\~264\~від 24.10.2024,\~а відтак\~такі підлягають\~стягненню з\~відповідача на користь позивача. Окрім цього, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі в розмірі 1370, 88 грн сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом. При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено описку у резолютивній частині рішення, зокрема не правильно зазначено дату договору позики за яким стягнуто борг, зокрема помилково зазначено «від квітня 2021 року», замість правильного «від квітня 2022 року». З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до другого абзацу резолютивної частини рішення, зазначивши правильно дату договору позики за яким стягнуто борг: «від квітня 2022 року». На підставі викладеного та

Outcome: approved