Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

АТ «Херсонська ТЕЦ» 27.02.2019 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] , свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] має у власності приміщення площею 55,2 кв.м. по [ADDRESS] , яке підключене до центральної системи опалення і опалюється внутрішньо домовою системою опалення, підключеного до теплових мереж АТ «Херсонська ТЕЦ». Власник, окрім прав володіння, користування та розпоряджання належним йому майном, має обов`язки із належного використання такого майна та несе тягар утримання майна. Відповідно до Актів обстеження від 06.04.2017 року та від 22.02.2018 року у вказаному приміщенні розміщено салон «Шафи - купе». Таким чином, вищезазначений об`єкт нерухомого майна використовується власником не для проживання, а для здійснення господарської діяльності. Оскільки відповідач є споживачем житлово-комунальної послуги, в тому числі теплопостачання, на нього покладений обов`язок укласти договір із виконавцем такої послуги та теплопостачальною організацією, тобто із позивачем. Відмова відповідача як споживача послуг від укладення договору на основі Типового, фактично суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Враховуючи вищевикладене, право виконавця послуг вимагати укладення договору та обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом, а тому, в разі ухилення чи відмови споживача від укладення договору, який відповідає типовому договору, таке право підлягає захисту судом. 09.11.2017 року на адресу відповідача було направлено лист №06-1/2416 від 07.11.2017 року про укладення договору, яким останньому роз`яснено, що ПрАТ «Херсонська ТЕЦ» надсилає йому, як власнику приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться салон «Шафи-купе», та користувачу послуг централізованого опалення Договір №101 від 01.11.2017 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» із повідомленням, що розглянувши договір, просить його підписати та один примірник повернути на адресу підприємства. Однак, станом на дату складання позовної заяви відповідач ухиляється від укладення договору №101 від 01.11.2017 року та не вчинив жодних дій, щодо його узгодження та підписання. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати укладеним договір №101 від 01.11.2017 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» на умовах поданого проекту договору №101 від 01.11.2017 року Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» з дня набрання рішенням законної сили та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою суду 02.04.2019 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням від 11.03.2020 року позов Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до [PERSON] про укладення договору на підставі рішення суду задоволено. Визнано Договір №101 від 01.11.2017 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» (код ЄДРПОУ 00131771) та [PERSON] (ІН: [NUMBER] ) укладеним з дня набуття рішенням суду чинності. Стягнуто з [PERSON] (ІН: [NUMBER] ) на користь Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» (код ЄДРПОУ 00131771) судовий збір у розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою суду від 01.06.2021 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/4038/19 від 11.03.2020 року задоволено. Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2020 року за цивільною справою №766/4038/19 за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до [PERSON] про укладення договору на підставі рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.07.2021 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив, згідно якого із позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач з 15.10.2013 року є власницею житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не надано жодних доказів на доведення того, що він є виконавцем комунальної послуги надавачем послуги централізованого опалення за вказаною адресою, а відповідач, відповідно, є споживачем. Так, позивачем додано до позову деякі сторінки статуту АТ «Херсонська ТЕЦ», які не підтверджують доводів позивача про те, що він надає послуги з централізованого опалення за вказаною адресою. На території м.Херсона не лише АТ «Херсонська ТЕЦ» надає населенню послуги з централізованого опалення, а й такі підприємства як МКП «Херсонтеплоенерго», ПП «Херсонтеплогенерація». Таким чином, АТ «Херсонська ТЕЦ» не є монополістом у м.Херсоні, який надає послуги з централізованого опалення, і з позову АТ «Херсонська ТЕЦ» автоматично не слідує, що саме позивач надає послуги з теплопостачання в квартирі, належній відповідачу на праві власності. На позивача покладено обов`язок доведення того, що він надає відповідачу послуги теплопостачання. Позивачем додано до позову акт обстеження квартири [ADDRESS] від 06.04.2017 року та від 22.02.2018 року. [PERSON] не відомо, коли ці акти проводилися, за участі кого, хто допустив АТ «Херсонська ТЕЦ» до квартири. В жодному акті немає підпису відповідача, вони підписані невідомими особами. Крім того, в актах обстеження від 06.04.2017 року та від 22.02.2018 року зазначений реєстраційний номер споживача, а саме ідентифікаційний номер не відповідача. АТ «Херсонська ТЕЦ» у позові в сукупності з доданими до нього документами, відсутні як факт надання АТ «Херсонська ТЕЦ» житлово-комунальної послуги, так і відомості про те, чи дійсно організацією, яка надає таку послугу у вказану квартиру, є АТ «Херсонська ТЕЦ». Обігрів зазначеної квартири здійснюється виключно електричними приладами. Відповідач не підписувала з позивачем жодних договорів, заяв про приєднання тощо, не отримувала ніяких вимог про сплату боргу, платіжок чи інших документів. З 2013 року і до з`ясування, що існує дана справа, відповідач не була обізнана, що АТ «Херсонська ТЕЦ» нібито надає відповідачу послуги з опалення. Відсутність між [PERSON] та позивачем будь-яких відносин щодо надання послуг з централізованого опалення підтверджується в певній мірі і позовною заявою, яка не містить жодних посилань на конкретні факти існування відносин, та до якої не додані відповідні докази, адже вони відсутні. Договір №101, який надано позивачем для визнання укладеним, не може бути визнано укладеним за рішенням суду з огляду на те, що він порушує принципи договірних правовідносин і положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач не погоджується з позовними вимогами, оскільки до них слід застосувати строки позовної давності, які позивачем пропущено. Так, позивач посилається на те, що з 15.10.2013 року по 27.02.2019 року відповідач фактично користується тепловою енергією без достатніх підстав, без укладеного договору. Тобто, позивачу достеменно відомо, що між сторонами ще з 15.10.2013 року відсутній укладений договір на постачання теплової енергії або ж про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який просить визнати укладеним. Таким чином, з огляду на те, що ще в 2013 році права позивача було порушено, йому про це достеменно відомо, ним пропущено трирічний строк позовної давності, який закінчився ще у 2016 році. АТ «Херсонська ТЕЦ» зазначило, що відповідач користується тепловою енергією без укладеного договору з 15.10.2013 року, тому строк позовної давності для визнання укладеним договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами сплив 15.10.2016 року. Те, що позивач нібито відправляв відповідачу до підписання примірник договору у 2017 році не є підставою для відмови у застосуванні строку позовної давності, адже позивач був обізнаний з порушенням його прав набагато раніше. Тому, відповідач просить суд застосувати у цьому спорі строк позовної давності. Також, позивач стверджує про здійснення в квартирі [ADDRESS] господарської діяльності. Однак, якщо за його переконанням споживачем його послуг є фізична особа-підприємець чи юридична особа (позивачем не доведено, що за цією адресою він надає послуги і хтось їх споживає), то спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Враховуючи викладене, у даній справі немає жодних правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Херсонська ТЕЦ», оскільки вони заявлені безпідставно, є необґрунтованими та неправомірними, а якщо не брати до уваги їх протиправність, то вони заявлені з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У зв`язку з цим, відповідач просить відмовити Акціонерному товариству «Херсонська теплоелектроцентраль» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання укладеним договору №101 від 01.11.2017 у повному обсязі. У разі задоволення позовних вимог, застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову на підставі пропуску строку давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 6721, виданого 15.10.2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецька О.А., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.04.2017 року, що не оспорюється сторонами. 07.11.2017 року ПрАТ «Херсонська ТЕЦ» направлено [PERSON] як власнику приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якій знаходиться салон-магазин « [INFO] », та користувачу послуг централізованого опалення, Договір №101 від 01.11.2017 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води». Розглянувши Договір, просить [PERSON] його підписати та один примірник повернути в адресу підприємства. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 6 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач стверджує, що не отримувала послуг централізованого опалення і не укладала жодних договорів із позивачем. Позивачем не надано доказів протилежного, таких як акти приймання-передачі послуг, рахунки чи платіжні документи. Визнання договору укладеним можливе лише за наявності підстав, передбачених законом, і доказів існування правовідносин. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обов`язковість укладення договору саме в редакції, запропонованій позивачем. Статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання, зокрема є захист прав споживачів; забезпечення рівних можливостей доступу суб`єктів відносин у сфері теплопостачання на ринок теплової енергії; запобігання монополізації та створення умов для розвитку конкурентних відносин у сфері теплопостачання. Суб`єктами відносин у сфері теплопостачання у розумінні статті 1 зазначеного Закону є фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Позивач не надав доказів того, що саме він є виконавцем послуг централізованого опалення для будинку відповідача та уповноважений надавати послуги централізованого опалення для будинку. Суд бере до уваги, що акти обстеження за адресою: [ADDRESS] від 06.04.2017 року та 22.02.2018 року не містять підпису відповідача, а отже, не можуть підтверджувати факт споживання відповідачем послуг теплопостачання та не можуть вважатися беззаперечними доказами. Крім того, відсутність підтверджень технічної справності тепломереж ставить під сумнів можливість надання послуг у заявленому обсязі Судом встановлено, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що послуги централізованого опалення реально надавалися у квартирі відповідача. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то, виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed