Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

28 березня 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. У позові посилався на те, що 26 вересня 2009 року між ним та відповідачем у ВРАЦ Новоодеського РУЮ Миколаївської області було укладено шлюб. Від шлюбу у них є спільний син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року справа № 482/1167/16-ц їх шлюб було розірвано. 07 грудня 2018 року відповідно до Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області справа № 482/2176/18 з [PERSON] було стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2018 року і до повноліття. Також 27 травня 2022 року між позивачем та [PERSON] у Новоодеському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №67 було укладено шлюб. У них є спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 07 березня 2024 року відповідно до Судового Наказу Новоодеського районного суду Миколаївської області справа № 482/438/24 з [PERSON] було стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно, в розмірі 1/3 частини доходів щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2018 року і до повноліття. Позивач вказує, що він належним чином сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , оскільки дбає про належне матеріальне забезпечення сина, однак з народженням двох дітей у другому шлюбі, які також потребують належного матеріального забезпечення (аліментів), подальша сплата аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду, а саме 1/4 частини доходів щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2018 року і до повноліття неможлива. Таким чином позивач вважає, що у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває ще дві неповнолітні дитини, у нього змінився сімейний стан, аліменти які стягуються на утримання сина [PERSON] на користь відповідача, мають бути зменшені до 1/6 частини всіх видів доходу позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, правом на подання відзиву не скористалася, надала до суду довідку про відсутність у [PERSON] заборгованості по алмінтам на сина [PERSON] [INFO] . Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2009 року. Відповідно до Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року справа № 482/1167/16-ц їх шлюб було розірвано. Від вищевказаного шлюбу у них є спільний син - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року у справі № 482/2176/18 з [PERSON] було стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2018 року і до повноліття. 27 травня 2022 року між позивачем та [PERSON] у Новоодеському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №67 було укладено шлюб. На утриманні у позивача перебувають [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 03.04.2023 року видане Новоодеським ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області) та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане повторно 03.04.2023 року Новоодеським ВДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса). Відповідно до Судового Наказу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2024 року № 482/438/24 з [PERSON] було стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно, в розмірі 1/3 частини доходів щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2018 року і до повноліття. Доказів, що підтверджували б матеріальний стан позивача (доходи, наявність чи відсутність нерухомого майна до суду не надано. Як видно із довідки Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області №20-6/4-35455 від 03.07.2024 року на виконанні у вищевказаному відділі ДВС перебуває виконавчий лист №482/2176/18 від 04.01.2019 року за яким з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] 04.04.2017 року стягуються аліменти у розмірі частини доходу щомісяця але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист пред`явлено до виконання 18.01.2019 року , заборгованість по аліментам станом на 05.07.2024 року відсутня. Надаючи оцінку доводам на обґрунтування позову про зміну розміру аліментів та наданим сторонами доказів суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі стст.18, 27 конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 15 Цивільного кодексу закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст..ст.150, 180 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст.181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.3 ст.181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.\~182\~СК України\~ \~судом при\~визначенні розміру\~аліментів враховуються:\~ стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~ наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~ наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. За наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У постанові ВСУ від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На обґрунтування позову [PERSON] було надано суду докази, які підтверджують, що він з 27 травня 2022 року одружився. У нього на утриманні окрім [PERSON] [INFO] , перебувають також діти [PERSON] та [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Саме посилаючись на вищевикладене позивач просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на сина [PERSON] [INFO] . Як видно із вищенаведених норм СК України та практики Верховного суду, підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану. Проте, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 № 565/2071/19 сама по собі зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Разом з тим погіршення матеріального стану позивача під час судового розгляду свого підтвердження належними і допустимими доказами не знайшло. Суд звертає увагу на те, що при визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди , доходи від підприємницької діяльності та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146. Позивачем не надано жодних доказів що підтверджували б його доходи, що не дає змоги оцінити матеріальний стан позивача, встановити чи покладає стягнення аліментів у теперішньому розмірі на нього надмірний тягар. Проте, як видно із довідки ВДВС рішення про стягнення аліментів на [PERSON] [INFO] виконується, заборгованості по аліментам позивач не має, що свідчить про те що його доходи дозволяють у повному обсязі виконувати рішення про стягнення аліментів. Також суд звертає увагу на те, що діти на перебування яких у нього на утриманні посилається позивач [PERSON] ,. народилися до розірвання шлюбу між сторонами і до ухвалення і набрання законної сили рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області у справі № 482/2176/18 від 07 грудня 2018 року (про стягнення аліментів). Суд не має права втручатися у приватне життя позивача з`ясовуючи обставини за яких позивач був записаний батьком у свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] за відсутності на це підстав визначених ч.2 ст.8 ЄКПЛ та не має права здобувати докази за власною ініціативою без відповідного волевиявлення сторін на здобуття таких доказів. Судом враховується факт перебування на утриманні позивача окрім [PERSON] [INFO] ще двох дітей, однак на думку суду без належного обґрунтування зміни матеріального становища позивача, яке не дозволяло б позивачу у подальшому виконувати рішення суду про стягнення аліментів, або покладало б на нього надмірний тягар, зазначені ним обставини зміни сімейного стану не є визначальними і не можуть самі по собі стати підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. У ч.1 ст.89 ЦПК визначено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевказані висновки, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин які можуть вплинути на розмір аліментів які підлягають стягненню. У разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачів (ст. 141 ЦПК України). Зважаючи на те, що позивачем при подачі позову судовий збір сплачено не було і він не звільнений від його сплати, з нього слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: dismissed