Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2015 о 09 год. 30 хв. у місті Києві по вулиці Електриків, 19 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої неправомірними діями водія автомобіля Опель Астра, д.н.з. [NUMBER] , завдано пошкоджень належному позивачу автомобілю Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] , водій автомобіля Опель Астра, д.н.з. [NUMBER] відповідно до постанови Подільського районного суду міста Києва від 17.07.2015, справа № 758/7520/15-п визнано винним. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05.09.2017 у цивільній справі № 758/2033/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позов задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 27931,20 грн. Станом на 01.04.2024 рішення суду у справі №758/2033/16-ц не виконане, грошові кошти примусово стягуються органом ДВС. Отже, в зв`язку з вище викладених обставин наявні правові підстави для застосування до відповідача наслідків невиконання грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.04.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2024 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.09.2024 продовжено розгляд справи. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ст. 279 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання та за допомогою оголошення на сайті Судова влада. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 17.07.2015 водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05.09.2017 у цивільній справі № 758/2033/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позов задовольнив частково; стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 27931,20 грн. Вказане рішення набрало законної 05.09.2017. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказане рішення суду відповідачем не виконане. Згідно з розрахунком наданого позивачем за несвоєчасне виконання рішення Апеляційного суду міста Києва виникла заборгованість 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.07.2015 по 31.03.2024 в розмірі 7339,40 грн., та інфляційні витрати у розмірі 36102,97 грн. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми. Враховуючи, що відповідач у встановлений законом строк не виконав зобов`язання щодо здійснення страхової виплати на користь позивача, сума якої встановлена рішенням суду, таким чином допустив прострочення грошового зобов`язанням, внаслідок чого на суму цього зобов`язання нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування, зокрема, 3 % річних, інфляційні втрати. Разом із цим суд не погоджується із періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат, вказаних позивачем з 01.07.2015 по 31.03.2024, оскільки початок перебігу строку починається не з моменту завдання шкоди, а з моменту набрання рішенням законної сили, яким встановлено розмір відшкодування, що підлягає сплаті. Таким чином, згідно розрахунку здійсненого судом, з відповідача на користь позивача за період з 05.09.2017 по 15.04.2024 підлягає стягненню 3% річних у розмірі 5541,15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 24265,48 грн., що разом становить 29806,63 грн. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не виконується рішення Апеляційного суду міста Києва від 05.09.2017, яким стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 3% річних за прострочення грошового зобов`язання та інфляційних витрат підлягає частковому задоволенню. В частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) Разом з цим, позивачем до суду не було надано доказів, що свідчать про понесення позивачем витрат на правову допомогу, тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 29806,63 грн. (29806,63 *100:43442,37=68,61%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 831,00 грн. (1211,20*68,61:100=831,00). Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 831,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial