Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 01.02.2023 р. між ним та представником відповідача [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 16.09.2016 р., у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач [PERSON] не зареєструвала своє право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, він просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Златі Д.С. направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, представник відповідача [PERSON] направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 01.02.2023 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , який є представником [PERSON] , про купівлю-продаж житлового будинку\~з надвірними\~спорудами,\~розташованого по[ADDRESS] \~з розпискою\~ [PERSON] \~про отримання\~грошей;\~технічний паспорт\~на житловий будинок по провулку [ADDRESS] ; акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію від 23.02.1987 р.; паспорт громадянина Р. Молдова Відрашко Мойсея, № [NUMBER] від 02.06.2021 р. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 01.02.2023 позивач домовився із представником відповідача [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 16.09.2016 р., про купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав представнику відповідача [PERSON] обумовлену суму грошей, а представник відповідача надав позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння. Так як,\~згідно законодавства,\~подібні договори\~підлягають нотаріальному\~посвідченню,\~позивач,\~через деякий\~час,\~запропонував представнику\~відповідача привести\~домовленість у\~відповідність до\~вимог закону,\~однак з`ясувалось,\~що представник відповідача не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, оскільки відповідачка [PERSON] , хоча і є власником будинку, який вона побудувала та задала в експлуатацію у 1987 р., своє право власності на будинок ще не зареєструвала. Про існування цих обставин, позивачу до укладення договору не було відомо. Перед укладенням угоди позивачу було пред`явлено технічний паспорт на житловий будинок, в якому зазначалось, відповідачка є власницею цього житлового будинку. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 01.02.2023 р., відповідач не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав представнику відповідача обумовлену суму коштів, а представник відповідача передав позивачу нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: представнику відповідача була передана обумовлена сума грошей, що підтверджується відповідною розпискою, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи від імені її представника [PERSON] . Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки не зареєструвала своє право власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved