Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] .В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, протягом останніх кількох років спілкування без конфліктів майже не відбувалося, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, відсутнє взаєморозуміння, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, тому позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу. З початком повномасштабного вторгнення в Україну відповідач [PERSON] виїхала разом з дітьми до Республіки Польща. Старший син [PERSON] повернувся до України у липні 2023 року та проживає наразі з батьком, молодша донька [PERSON] проживає з матір`ю в Польщі. Посилаючись на те, що за час проживання сина разом з батьком, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникають конфлікти щодо подальшого проживання сина з батьком в Україні, тому позивач просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ластовка В.В. позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій відповідач повідомила, що перебуває у Республіці Польща, тому не може з`являтися у судові засідання, тому просить розглядати справу в її відсутності. Від третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки. У клопотанні також зазначено, що позивачу роз`яснено, що надання висновку до суду про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , не є можливим, так як останній має право самостійно приймати рішення стосовно місця свого проживання з одним із батьків. Обставини справи, що встановлені судом 28 квітня 2007 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано Виконкомом Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, про що зроблено актовий запис за № 4. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~З Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 09 листопада 2023 року депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають [PERSON] разом із сином [PERSON] . Мати [PERSON] [PERSON] не проживає із сином та чоловіком [PERSON] у зв`язку з евакуацією за кордон 04.03.2022. [PERSON] самостійно виховує та забезпечує сина. \~ \~ \~ \~Вищевказані обставини також підтверджуються довідкою № 5414/1.1.7-05, виданою 15.11.2023 старостою Виконавчого комітету Требухівського старостинського округу А.Цахло (а.с. 49). Позивач [PERSON] має у користуванні земельні ділянки загальною площею 0,42 га, на яких вирощує сільськогосподарську продукцію для власних потреб, а залишки реалізує на ринку, про що свідчить довідка № 5404/1.1.7-05, видана 14.11.2023 старостою Виконавчого комітету Требухівського старостинського округу А.Цахло. Згідно Довідки від 08 листопада 2023 року, [PERSON] навчається в Требухівському ліцеї Броварської міської ради Броварського району Київської області у 9-В класі. З Характеристики, виданої 20 листопада 2023 року Требухівським ліцеєм Броварської міської ради Броварського району Київської області, вбачається, що [PERSON] навчається з першого класі в даному ліцеї, має середній рівень знань, виявляє наполегливість і старанність в навчанні. [PERSON] проживає разом з татом, мама на даний час перебуває за кордоном. Батько спілкується з дитиною, приділяє йому належну увагу. [PERSON] забезпечений всім необхідним для навчання, добре і акуратно вдягнений. Батько відвідує батьківські збори, вчасно повідомляє про причини відсутності [PERSON] в школі, відповідально ставиться до своїх обов`язків. Відповідно до листа Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області № 9.02-02/01/56 від 26.02.2024, позивач звертався 19.02.2024 із заявою про надання висновку до суду щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Листом йому роз`яснено, що відповідно до ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З цих підстав, враховуючи, що [PERSON] досяг 14-річного віку й відповідно сам може приймати рішення стосовно місця свого проживання з одним із батьків, [PERSON] відмовлено у наданні до суду відповідного висновку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача, після початку війни відповідач разом з двома дітьми виїхала до Польщі. Пізніше син [PERSON] повернувся в Україну, [PERSON] не захотіла повертатися. Відносин між батьком та сином добрі. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що також є сусідом позивача, а також підтвердив, що син наразі проживає з батьком, вони підтримують хороші стосунки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що проживає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідкою позивача. Пояснила, що сторони проживали сім`єю, однак через початок війни дружина з дітьми виїхали за кордон. Улітку 2023 року син повернувся в Україну, проживає з батьком, у них гарні відносини. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти визначення його місця проживання з батьком. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно з ч. ч. 2, 8, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , наразі досяг 15-річного віку. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22), від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження №61-990св23). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи те, що на час розгляду справи дитині сторін виповнилось 15 років, суд не має підстав для визначення її місця проживання з кимось з батьків, оскільки право обирати таке місце самостійно надано дитині законом і будь-яке втручання у реалізацію такого права є неприпустимим. Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в їх задоволенні. На підставі ст. ст. 7, 160, 161 СК України,

Outcome: dismissed