Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою. Позовна заява обґрунтована тим, що 01.02.2022 відповідач [PERSON] взяв у борг у позивачки [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.02.2024, про що власноруч склав боргову розписку. Однак станом на 30.05.2024 грошові кошти не повернув, чим поставив її у скрутне матеріальне становище. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики в сумі 2000000,00 грн. та судові витрати. Процесуальні дії у справі, позиція сторін. Ухвалою судді від 10.06.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору. Ухвалою суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.09.2024 визнано явку позивача [PERSON] \~та відповідача\~ [PERSON] у судове засідання 28.10.2024 обов`язковою. 28.10.2024 року позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача - адвокат Стариченко М.П. у підготовчому судовому засіданні пояснив, що позивачка на даний час перебуває за кордоном у зв`язку з загостренням ситуації в місті Запоріжжі через постійні обстріли, з`явитись особисто до суду не має можливості. На підтвердження виїзду позивачки за кордон, надав копії її закордонного паспорта з відмітками про перетин державного кордону. Просив справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні пояснив, що дійсно брав у борг у позивачки зазначену у позові суму, власноруч написав боргову розписку, зобов`язувався гроші повернути у строк до 01.02.2024 року, однак у зв`язку з скрутним матеріальним становищем на даний час кошти у вищевказаному розмірі повернути не має можливості. Позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити та ухвали рішення у підготовчому засіданні, про що також до суду подав письмову заяву. Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлені судом обставини. Згідно з розпискою від 01.02.2022 [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , отримав у борг від [PERSON] , [INFO] , грошові кошти готівкою в сумі 2000000,00 гривень та зобов`язався повернути грошові кошти до 01.02.2024 (а.с.7). На час розгляду справи кошти відповідачем не повернуто, що він особисто підтвердив у судовому засіданні. Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Висновки суду. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Оригінал розписки долучено до матеріалів справи (а.с.7) Станом на день звернення з позовом та на час розгляду справи відповідачем не спростовано вимоги позивача, не надано доказів повернення суми боргу. Крім того відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та підтвердив у судовому засіданні факт отримання ним коштів у розмірі 2000000,00 грн. в борг, а також підтвердив, що кошти ним не повернуто у встановлений в розписці строк. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 15140,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved