Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати, що в свідоцтві про право на спадщину за законом виданого Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області від 03 листопада 1998 року за реєстром №1-2044, помилково вказана загальна житлова площа 29,40 кв.м. як площа частки, замість загальної площі цілого житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями є позивачка, діти [PERSON] , [PERSON] , мати [PERSON] 13.10.2020 року державна нотаріальна контра повідомила позивачку про те, що не можливо встановити склад спадкового мана у зв`язку з тим, що за реєстром №1-2044 на частку на ім`я [PERSON] помилково вказана загальна житлова площа 29,40 кв.м., як площа частки, замість загальної площі цілого житлового будинку. У зв`язку з цим, позивача та її діти не можуть оформити та отримати спадщину. У зв`язку з вище викладеним, представник позивачки звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2023 року відкрито провадження по справі, з призначенням підготовчого судового засідання та витребуванням матеріалів спадкової справи. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 15.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання належності правовстановлюючого документу до судового розгляду по суті. До судового засідання позивач та її представник не з`явилися, проте в матеріалах справи міститься клопотання представника, в якому він просить провести судове засідання без участі позивача та представника (а.с. 120). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 66-68, 71-72, 75, 79-80, 105, 110, 116, 122-123, 126),в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 24). Позивачка звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою із заявою про прийняття спадщини, однак листом №2992/02-14 від 13.10.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з тим, що за реєстром №1-2044 на частку на ім`я [PERSON] у свідоцтві про право на спадщину за законом помилково вказана загальна житлова площа 29,40 кв.м., як площа частки, замість загальної площі цілого житлового будинку, на підставі чого рекомендовано звернутись до суду з питання спадкування (а.с. 14, 57). Як вбачається зі спадкової справи №223/2019 року, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає (а.с. 22-61). Крім того, згідно ухвали суду від 12.12.2023 року, судом було витребувано з Одеського державного нотаріального архіву (м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 92-а) спадкову справу до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 12.01.2024 року з Одеського державного нотаріального архіву надано відповідь на ухвалу суду від 12.12.2023 року, повідомлено, що спадкова справа №247/1996 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , заведена Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 22.05.1996 року, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру є відкритою, тому на архівне зберігання до Одеського держаного нотаріального архіву не передавалась (а.с. 78). Судом було здійснено запит до виконавчого комітету Нерубайської сільської ради щодо надання інформації про реєстрацію ухвали Біляївського районного суду у погосподарській книзі виконкома Нерубайської сільської ради за №6/1071 та виданої у 1989 році. 04.03.2024 року на запит суду Нерубайською сільською радою повідомлено про те, що в погосподарській книзі Нерубайської сільської ради у 1989 році, запис ухвали Біляївського районного суду Одеської області до особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , не внесено, надано копії з погосподарської книги з розподілом особового рахунку у 1990 році між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 88, 89-91). Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину була лише розбіжність щодо вказання загальної площі цілого жилавого будинку. При цьому у позовної заяви, позивач просить визнати, що в свідоцтві про право на спадщину за законом виданого Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області від 03.11.1998 року за реєстром №1-2044, помилково вказана житлова площа 29,40 кв.м., як площа частини, замість загальної площі цілого житлового будинку з надвірними спорудами. Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з частини житлового будинку, кам`яного, критого шифером, загальною площею 29,4 кв.м. з надвірними спорудами: сарай, льох, душ, гараж, сарай для скотини, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 43). Разом з тим, позивачем не обґрунтовано вимогу з приводу того, що помилково вказана житлова площа 29,40 кв.м., як площа частини, замість загальної площі цілого житлового будинку з надвірними спорудами, також позивачем не надано з вказаного приводу відповідних, підтверджуючих доказів, що містять відомості щодо загальної житлової цілого житлового будинку, відповідно до яких суд може перевірити їх правильність та відомостей з яких вбачалася вірна площа та виявлена помилка (вихідних даних). Крім того, щодо вказаної позовної вимоги, що помилково вказана житлова площа 29,40 кв.м., як площа частини, замість загальної площі цілого житлового будинку з надвірними спорудами, судом було витребувано для дослідження, спадкові справи №223/2019, заведена до майна [PERSON] , померлого [INFO] , та спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] , також здійснено запит до виконавчого комітету Нерубайської сільської ради, тобто здійснено всі можливі заходи для встановлення відомостей загальної площі цілого житлового будинку з надвірними спорудами, проте суду не було надано відповідної інформації. Оскільки з боку позивача та її представника не було надано відповідних підтверджуючих доказів щодо вказаної помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, а з боку суду було здійснені всі необхідні заходи для повного та всебічного розгляду справи, при цьому позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed