Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Представник позивача Миколаївського обласного центру зайнятості в особі Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач [PERSON] звернувся до Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості з метою сприяння у працевлаштуванні. Відповідно до заяви відповідача у зв`язку з відсутністю підходящої для нього роботи йому було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю тривалістю 270 календарних днів з 11.02.2022 по 07.11.2022 включно. Відповідач був ознайомлений під особистий підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, в тому числі ознайомлений з обов`язком своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 провідним фахівцем з питань зайнятості Миколаївської районної філії Миколаївського ОЦЗ був проведений обмін інформацією з Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України стосовно працевлаштування безробітного [PERSON] в період перебування його на обліку в Миколаївській районній філії Миколаївського ОЦЗ, як безробітного. Підґрунтям цієї перевірки став обмінна інформація від Пенсійного фонду України яка завантажуються до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості. Миколаївською районною філії Миколаївського ОЦЗ було остаточно з`ясовано, що [PERSON] в період перебування на обліку як безробітний в Миколаївській районній філії Миколаївського ОЦЗ був зарахований в списки особового складу військової частини [NUMBER] Національної гвардії України з 25.02.2022 року відповідно до витягу з наказу № 45 від 27.02.2022, тобто був працевлаштований. Після проведення розслідування страхового випадку [PERSON] у відповідності до вимог Порядку № 60/62 було складено Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 23.08.2022 № 18, щодо перебування [PERSON] у трудових відносинах з Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України з 25.02.2022 перебуваючи в цей час на обліку в Миколаївській районній філії Миколаївського ОЦЗ. За період незаконного перебування на обліку з 25.02.2022 по 22.08.2022 [PERSON] отримав загальну суму грошових коштів у розмірі 5013,82 грн. у вигляді допомоги по безробіттю, яка підлягає поверненню. Зареєстровані в установленому порялку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідача було знято з обліку безробітних на підставі наказу від 25.08.2022 у зв`язку з встановленням факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності. З метою досудового врегулювання спору, позивач листом-повідомленням звернувся до відповідача з пропозицією повернення в добровільному порядку незаконно отриманих коштів. Однак, позивач вказує, що відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті. Таким чином, сума виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 5013,82грн., підлягає поверненню. З врахуванням зазначеного позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 5013,82грн. та сплату судового збору у розмірі 2 481 грн. 00 коп. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від дану справу передано судді Войнарівському М.М. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.01.2023року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з цим,направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що відповідач звернувся до Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. Відповідачу надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №45 від 27.02.2022року солдат запасу [PERSON] з 25.02.2022року зарахований в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти(резервної) та встановлено 5 тарифний розряд. Відповідно до акту розбіжностей даних про доходи під час обміну інформації між центром зайнятості та ДПА №18 у результаті звірки встановлено,що [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України з 25.02.2022року одночасно перебуваючи на обліку в Миколаївській районній філії МОЦЗ. Наказом директора Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості №7 від 05.09.2022р. було прийнято рішення про відшкодування коштів безробітним [PERSON] виплачених, як допомога по безробіттю. Відповідно до розрахунку допомоги по безробіттю відповідачу у період з 25.02.2022 року по 28.08.2022року сплачена допомога по безробіттю в загальному розмірі 5013,82грн. Про необхідність повернення виплаченої допомоги, як незаконно отриманої, було повідомлено відповідача шляхом надсилання 05.09.2022року на його поштову адресу Претензії про стягнення 5013,82грн. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №242 від 18.08.2023року припинено(розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення солдата [PERSON] , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, який здав справи і обов`язки за посадою стрільця 2-го відділення 1-го стрілецького взводу 4-ої стрілецької роти,2-го стрілецького батальйону та звільнено відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. За приписами статей 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з пунктом 2 частини 1 статі 1 Закону України «Про зайнятість населення» (надалі - Закон № 5067-VI), безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення"). Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені у Законі України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 5067-VI зареєстровані безробітні зобов`язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів. Згідно ч. 3 ст. 44 Закону № 5067-УІ відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Так, у відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, з врахуванням зазначеного, під час розгляду справи позивачем доведено недобросовісність відповідача в отриманні допомоги по безробіттю в розмірі 5013,82грн., а іншого стороною відповідача не було спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню незаконно отримана допомога по безробіттю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 2 481, 00 грн.

Outcome: approved