Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач - [PERSON] , через свого представника - адвоката Павленко Н.М., звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної йому частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім її батька, співвласниками спірної квартири є позивач, її рідний брат, відповідач по справі [PERSON] , та матір (колишня дружина померлого) [PERSON] . Зазначена квартира належить сторонам по справі на підставі договору міни від 27.04.1999 року, зареєстрованого Біржею нерухомості "Едвайс - Консульт", за реєстровим № 974. 13.05.1999 року право власності зареєстровано в КП ММБТІ. З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, 14.08.2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Островської - Колосюк Ю. Б., проте нотаріус надала позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій надала роз`яснення про те, що строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини пропущений, постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим рекомендовано у судовому порядку довести факт проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Позивачка зазначила, що з 1999 року по день смерті, її батько [PERSON] постійно мешкав разом із нею за адресою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , разом із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Також просить визначити ідеальні частки співвласників квартири по 1/4 за кожним та визнати за нею право власності на 1/4 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про визнання позову, просили слухати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджено наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.12.2008 року Корабельним відділом Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 2-П. Після його смерті відкрилася спадщина на частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить на праві власності позивачці [PERSON] , відповідачам по справі [PERSON] , [PERSON] та померлому [PERSON] на підставі договору міни від 27.04.1999 року, зареєстрованого Біржею нерухомості "Едвайс - Консульт", за реєстровим № 974. Зі змісту наявної у справі інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , - не заводилась. Із Акту про проживання від 17.11.2023 року вбачається, що позивачка проживала однією сім`єю разом зі своїм батьком - [PERSON] на час його смерті [INFO] . Крім того, відповідачами по справі [PERSON] , [PERSON] обставини, викладені в позові, визнані у повному обсязі, що в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина 1 статті 1221 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У відповідності до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Щодо визнчення ідальних часток у спільній сумісній власності. За нормою частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За нормою частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. На підставі частини 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. При цьому, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина 1 статті 368 ЦК України). За нормою частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Положеннями частин 1, 2 статті 370 ЦК України передбачається, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статей 1218, 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Як роз`яснено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 № 20 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його органами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Відповідно до пункту 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, аналізуючи надані позивачкою докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивачка позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити заявлені питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для позивачки юридичне значення і необхідне для оформлення права власності в порядку спадкування за законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Outcome: approved