Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

В провадження Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 25 липня 2024 року надійшла вищевказана позовна заява. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. 27.01.2016 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення про повне задоволення позовних вимог банку та солідарно стягнуто з відповідачів 167614,88 грн. Державна іпотечна установа як новий кредитор звернулось до суду про заміну сторони у виконавчому провадженні, так 27.10.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області була постановлена ухвала про заміну у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу. У відповідь на запит Державної іпотечної установи Саксаганським відділом Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області було надано відповідь №28.11-34/91344 від 11.07.2023 року, про те, що на виконанні цієї виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП №51317532 з примусового виконання виконавчого листа від 27.01.2023 року, яке завершено 27.09.2016 року на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження. Таким чином, станом на день звернення з цією позовною заявою, зобов`язання за рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/4050/15-ц, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Державна іпотечна установа) заборгованості в розмірі 87334,28 грн. не виконані ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Відповідно до розрахунку, заборгованість за порушення грошового зобов`язання боржника відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 01.07.2021 року по 30.06.2024 року становить: - компенсаційні платежі (з % річних), розрахованого згідно вимог ст. 625 ЦК України за безпідставне користування грошовими коштами за період з 01.07.2021 року ро 30.06.2024 року в термінах позовної давності в сумі 15092,27 гривень; - інфляційні втрати (за період з липня 2021 року по травень 2024 року в строках позовної давності) в сумі 72242,01 гривень. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до ст.178ЦПК України відповідачі своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалися. Від сторін не надійшли заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 279ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 05.11.2024 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, 27 січня 2016 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №210/4050/15-ц за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено в повному обсязі та солідарно стягнуто з відповідачів 167614,88 грн. Ухвалою від 27 жовтня 2020 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено заяву Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні. Листом Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №28.11-34/91344 від 11 липня 2023 року встановлено, що у період з 02.06.2016 по 27.09.2016 на виконанні перебувало ВП №51317532 з примусового виконання виконавчого листа №210/4050/15-ц, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Банк Фінанси та Кредит суми боргу 168452,95 грн., яке 27.09.2016 року завершено на підставі вимог п.10 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби). Відповідно до розрахунку заборгованості за порушення грошового зобов`язання заборгованість позичальника [PERSON] нарахована на прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого згідно заочного рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2016 у судовій справі №210/4050/15-ц, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України перед Державною іпотечною установою складає: 87334,28 грн., а саме: 15092,27 грн. компенсаційні платежі (з % річних), розрахованого згідно вимог ст. 625 ЦК України за безпідставне користування грошовими коштами за період з 01.07.2021 року ро 30.06.2024 року в термінах позовної давності в сумі 15092,27 гривень; інфляційні втрати (за період з липня 2021 року по травень 2024 року в строках позовної давності) в сумі 72242,01 гривень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно зі ст. 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що «відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). […] Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду ( ч.4 ст. 263 ЦПК України). Так, із матеріалів справи та обставин встановлених судом вбачається, що 27.01.2016 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 210/4050/15 було ухвалено рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа, заборгованість за кредитним договором у розмірі 167614,88 грн. Відомості про виконання вищезазначеного судового рішення відповідачами суду не надані. За змістом пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК УКраїни у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, в даному випадку предметом спору стягнення з відповідачів нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України з підстав невиконання судового рішення, а не кредитного договору. Враховуючи наведене, а також те, що судове рішення залишається невиконаним впродовж тривалого часу, відповідача не скористались правом довести відсутність заборгованості за судовим рішенням, а також доведеності позовних вимог, позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved