Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 8 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2008702135, за яким відповідач отримав кошти у розмірі 63269,75 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних строком повернення до 8 травня 2019 року. Через неналежне виконання умов кредитного договору станом на 13 червня 2016 року в [PERSON] за таким кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 87785,08 грн., яка складалась з боргу за кредитом - 60106,32 грн., з боргу за нарахованими відсотками - 27678,76 грн. Потім 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № 2008702135. Згодом 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № 2008702135, тому позивач набув прав вимоги за таким кредитним договором до відповідача. Додавав, що на рахунки TОВ «ФК «Прайм Альянс» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2008702135 від відповідача надходили кошти на загальну суму 1153,28 грн. на погашення нарахованих відсотків, тому наразі сума заборгованості за таким кредитним договором у відповідача становить 86631,80 грн. Враховуючи позовну давність та положення п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, за якими під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то на час дії вказаного карантину строки позовної давності були подовжені. Таким чином представники позивача обрахували суму боргу за договором кредиту № 2008702135 в межах позовної давності відповідно до графіку платежів, тобто за період з 10.04.2017 року по 08.05.2019 року, яка складає 27415,86 грн., з яких сума боргу по кредиту - 27412,77 грн. та борг з відсотків за користування кредитом - 3,09 грн. Також відповідно до ст. 625 ЦК [PERSON] повинен сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних та інфляції за період з 29 січня 2019 року по 23 лютого 2022 року, що становить з 3% річних в сумі 2526 грн., а також з інфляційні втрат в сумі 6161,23 грн. Також позивачем було понесено витрати на правничу допомогу в сумі 9084 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 3028 грн. На підставі викладеного, просив суд стягнути з [PERSON] на користь TОВ «ФК «Прайм Альянс» борг за кредитним договором № 2008702135 від 08.05.2014 року в сумі 27415,86 грн., інфляційні втрати та 3% річних в сумі 8687,23 грн., а також витрати з оплати судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9084 грн. Не погоджуючись із позовом відповідач подав відзив, де вказував, що за договорами факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року та № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року сума боргу [PERSON] становила 63269,75 грн., яка на день звернення представником позивача не змінювалась, що свідчить про те, що жодного платежу відповідачем за весь період часу з 13.06.2016 року по сьогодні не було сплачено. В той же час представник позивача до суду звернувся лише 22.08.2024 року. За кредитним договором № 2008702135 від 08.05.2014 року сума отриманого кредиту поглинається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. Отже, за цим кредитним договором початок перебігу позовної давності починається з 10.06.2014 року, тобто з моменту виникнення у первісного кредитора права на позов до відповідача і можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, але банк реалізував це своє право вимоги де відповідача шляхом його відступлення новому кредитору ТОВ «Довіра і гарантія», яке в свою чергу 29.01.2019 року відступило право ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Тим самим позивач був ознайомлений із фактичними обставинами кредитної справи відповідача та мав реальну можливість, враховуючи строки позовної давності, подати позов у передбачений законом строк, тому просив суд в позові про стягнення заборгованості на суму 36103,09 грн. відмовити. Крім того з посиланням на положення ЦК України про позовну давність [PERSON] просив суд у письмовій заяві застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до заявлених позовних вимог TОВ «ФК «Прайм Альянс», відмовивши у задоволенні поданого до нього позову. Ухвалою суду від 8 жовтня 2024 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представники TОВ «ФК «Прайм Альянс» не висловили заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач, [PERSON] , також не заперечував проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом було встановлено, що 8 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено в письмовій формі договір про надання споживчого кредиту № 2008702135, за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 63269,75 грн. на 60 місяців строком повернення до 8 травня 2019 року зі сплатою відсотків за його використання в сумі 0,01 % річних шляхом щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків відповідно до графіку платежів разом із комісією банку, визначеною у такому графіку, що є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Видача банком відповідачу кредиту підтверджується заявою [PERSON] на видачу готівки від 08.05.2014 року. За долученого до справи розрахунку ПАТ «ОТП Банк» боргу [PERSON] за кредитним договором № 2008702135 вбачається, що станом на 13.06.2016 року борг відповідача становив в сумі 60106,32 грн. з кредиту та в сумі 2,50 грн. з відсотків та в сумі 27676,26 грн. з комісії, що загалом становило 87785,08 грн. При цьому з даного розрахунку вбачається, що останній платіж було зроблено [PERSON] 28 січня 2016 року в межах суми чергового платежу. На підтвердження вказаного розміру боргу відповідача по кредиту станом на 13.06.2016 року у справі мається виписка з карткового рахунку [PERSON] в ПАТ «ОТП Банк». Судом також було встановлено, що 13.06.2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір факторингу № 13/06/16, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права грошової вимоги за кредитним договором № 2008702135 від 08.05.2014 року, що підтверджується витягом з акту прийому-передачі документації Боржників та витягом з реєстру прав вимоги, де вказано, що загальна заборгованість відповідача становила 87785,08 грн. Крім того 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та TОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-2, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило TОВ «ФК «Прайм Альянс» права грошової вимоги за кредитним договором № 2008702135 від 08.05.2014 року, що підтверджується витягом з акту прийому-передачі документації Боржників та витягом з реєстру боржників, де вказано, що загальна заборгованість відповідача становила 87785,08 грн. Таким чином суд відхиляє посилання відповідача на те, що на момент укладення договорів факторингу від 13.06.2016 року та від 29.01.2019 року у нього був наявний борг перед кредитором в сумі саме 63269,75 грн. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредиту № 2008702135 від 08.05.2014 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, з рештою перейшло до TОВ «ФК «Прайм Альянс». За довідкою-розрахунком заборгованості відповідача за договором кредиту № 2008702135 вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість в загальній сумі 86631,80 грн., з яких 60106,32 грн. борг з кредиту та 26525,48 грн. борг з відсотків. Суд зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Так відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] зобов`язаний був щомісячно сплачувати кредит та нараховані відсотки за договором кредиту № 2008702135. Отже, перебіг позовної давності щодо оплати чергового платежу по кредиту обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачем у частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Однак суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 12.03.2017 року по 08.05.2019 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Таким чином суд відхиляє посилання [PERSON] про необхідність застосування наслідки пропуску строків позовної давності, що передбачені ст. 267 ЦК, оскільки позовні вимоги банку охоплюються періодом в межах діючого строку позовної давності, тобто з 10.04.2017 року по 08.05.2019 року. Суд при цьому зазначає, що за вказаний період, тобто в межах позовної давності та в межах строку дії договору № 2008702135, відповідно до додатку № 1 до договору кредиту від 08.05.2014 року, тобто графіку платежів, представниками позивача було правомірно обраховано відповідачу борг на загальну суму 27415,86 грн., з якої борг з кредиту 27412,77 грн. та борг з відсотків 3,09 грн. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так на підставі розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період з 29.01.2019 року по 23.02.2022 року через прострочення погашення боргу відповідачем в сумі 27415,86 грн. вбачається, що останній заборгував також TОВ «ФК «Прайм Альянс» з 3% річних - 2526 грн. та з інфляційних втрат 6161,23 грн., що повністю узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, внаслідок відсутності доказів проведення оплати відповідачем за умовами договору кредиту № 2008702135 доведена представником позивача перед судом загальна сума боргу відповідача за таким договором, що підлягає стягненню на користь TОВ «ФК «Прайм Альянс», складає відповідно 36103,09 грн. (27412,77 + 3,09 + 2526 + 6161,23 = 36103,09). Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги TОВ «ФК «Прайм Альянс», заявлені до відповідача, підлягають задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу в загальному розмірі 36103,09 грн., тому суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмовити позивачу у задоволені позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати TОВ «ФК «Прайм Альянс» зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9084 грн. підтверджуються: ордером адвоката № 1684400; договором від 06.06.2023 року № 06/06 про надання правничої допомоги адвокатом Дорошенко М. А., де визначено, що розмір витрат на правничу допомогу визначається у додатку № 1 до такого договору, де вказано, що вартість 1 години роботи адвоката становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб; актом приймання-передачі наданих послуг № 30 від 16.08.2024 року; рахунком-фактурою на оплату від 16.08.2024 року послуг адвоката в сумі 9084 грн. (6 годин) за послуги з консультації, ознайомлення зі справою, підготовку та подання позовної заяви до суду, а також платіжною інструкцією про проведення оплати TОВ «ФК «Прайм Альянс» на користь адвоката суми витрат на правничу допомогу в розмірі 9084 грн. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, та за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги TОВ «ФК «Прайм Альянс», то витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 9084 грн. підлягають також стягненню з відповідача на користь TОВ «ФК «Прайм Альянс».

Outcome: approved