Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом в обґрунтування якого зазначає, що починаючи з 30.07.2024 на його адресу почали надходити повідомлення від ТзОВ "ФК "Кредит Капітал" з вимогою сплатити борг за кредитом. Також перевіряючи свою кредитну історію на сайті Українське бюро кредитних історій, позивач виявив, що в його історії міститься інформація про активні кредити, зокрема, за договором №117943911 від 14.07.2016 в розмірі 36940,90 грн. Як зазначив позивач, він ніколи не укладав жодного кредитного договору, не отримував кредитної картки. Позивач зазначає, що на його запит 22.08.2024 третя особа надіслала йому копію заяви № 115706995 від 24.02.2015 з додатками, з якої вбачається, що 24.02.2015 він висловлював пропозицію (оферту) АТ «Банк Форвард» про надання йому споживчого кредиту в сумі 5900 грн. на придбання побутової техніки. Однак, вказані кошти 24.02.2015 були перераховані банком на користь продавця товару, повернуті ним банку у строк до 20.02.2016 і Товариство не висловлює до нього будь-яких вимог, що випливають із заяви від 24.02.2015. Крім цього, на адвокатський запит третьою особою надіслано позивачу договір про відступлення АТ "Банк Форвард" права вимоги №GL1N246202/1, згідно з яким Товариство набуло права вимоги до позивача щодо заборгованості за кредитним договором № 117943911 від 14.07.2016, а саме: за кредитною картою в сумі 36940,9 грн., з яких 18555,41 грн. - тіло заборгованості, 10746,90 грн. - проценти, 7638,58 грн. - комісії. Разом з тим, з наведених вище документів не вбачається наявності у нього як заборгованості перед АТ «Банк Форвард» за користування кредитною картою, так і самого факту видачі йому такої карти, а відтак - не підтверджується факт набуття ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до нього за кредитним договором № 117943911 від 14.07.2016, начебто отриманого за договором про відступлення права вимоги № GL1N246202/1. Неодноразово звертався до третьої особи з проханням надати копію договору № 117943911 від 14.07.2016, однак договору йому надано не було. Крім цього, зважаючи на відсутність будь-яких доказів існування кредитного договору № 117943911 від 14.07.2016, звертався до відповідача з проханням вилучити з усіх баз даних, володільцем/держателем/розпорядником тощо яких є ТОВ «Українське бюро кредитних історій», інформацію про нього як позичальника (боржника) ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» та про наявність у нього заборгованості перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 117943911 від 14.07.2016 в розмірі 36940,9 грн. Листом від № 1380 від 27.09.2024р. відповідач відмовив йому у задоволенні вказаної вимоги, пославшись на те, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підтвердив факт надання його згоди на поширення інформації щодо нього, а також про коректність даних про кредитний договір № 117943911 від 14.07.2016. За таких обставин, оскільки він не укладав кредитного договору №117943911 від 14.07.2016, а відтак не надав своєї письмової згоди на поширення інформації для формування кредитної історії за таким договором внесення відповідачем такої інформації до його кредитної історії вважає безпідставним. Просить суд зобов`язати відповідача вилучити з усіх баз даних, володільцем/держателем/розпорядником тощо яких є \~ \~ \~ \~ТОВ «Українське бюро кредитних історій», інформацію нього як позичальника (боржника) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та про наявність у нього заборгованості перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №117943911 від 14.07.2016 в розмірі 36940,90 грн. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 04.10.2024 вказаний позов було залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 04.10.2024 р до суду надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано. Ухвалою суду від 07.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказану ухвалу про відкриття провадження, а також позовну заяву з додатками доставлено відповідачу та третій особі 07.10.2024 в системі "Електронний суд", що стверджується довідками про доставку електронного документу, а.с. 40-45. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що в кредитній історії позивача [PERSON] на момент звернення до суду містилася інформація про активний кредит, зокрема, за кредитним договором № 117943911 від 14.07.2016, а саме: за кредитною картою в сумі 36940,9 грн., з яких 18555,41 грн. - тіло заборгованості, 10746,90 грн. - проценти, 7638,58 грн. - комісії. На адвокатський запит 22.08.2024 третя особа надіслала йому копію заяви № 115706995 від 24.02.2015 з додатками, з якої вбачається, що 24.02.2015 він висловлював пропозицію (оферту) АТ «Банк Форвард» про надання йому споживчого кредиту в сумі 5900 грн. на придбання побутової техніки. Однак, як встановлено матеріалами справи, вказані кошти 24.02.2015 були перераховані банком на користь продавця товару, повернуті ним банку у строк до 20.02.2016 і Товариство не висловлює до нього будь-яких вимог, що випливають із заяви від 24.02.2015. Крім цього, на адвокатський запит третьою особою надіслано позивачу договір про відступлення АТ "Банк Форвард" права вимоги №GL1N246202/1, згідно з яким Товариство набуло права вимоги до позивача щодо заборгованості за кредитним договором № 117943911 від 14.07.2016, а саме: за кредитною картою в сумі 36940,9 грн., з яких 18555,41 грн. - тіло заборгованості, 10746,90 грн. - проценти, 7638,58 грн. - комісії. Разом з тим, як зазначає позивач та вказане не спростовано відповідачем, докази щодо укладення кредитного договору № 117943911 від 14.07.2016 між АТ "Банк Форвард" та позивачем [PERSON] , чи отримання останнім кредитної картки, за якими рахується заборгованість в сумі 36940,90 грн., з яких 18555,41 грн. - тіло заборгованості, 10746,90 грн. - проценти, 7638,58 грн. комісії, - відсутні. Таким чином, судом встановлено відсутність будь-яких письмових доказів щодо укладення 14.07.2016 між АТ "Банк Форвард" кредитного договору з [PERSON] чи видачу останньому кредитної картки. Доказів того, що грошові кошти були перераховані на картковий рахунок позивача відкритий в АТ "Банк Форвард" і були отримані саме позивачем [PERSON] суду не надано. Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині 1 та 2 статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1 статті 5 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року в справі № 686/7590/18 (провадження № 61-698св19) вказано, що «за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності». Відповідно до пункту 1 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2005 року № 2704-IV цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. У статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону. У частині 1 статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, зокрема, джерелами формування кредитних історій є:\~відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону;\~відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.\~Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах. Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1, 2 частини 1 статті 7 цього Закону. У частині 3 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що користувач має право відмовитися від укладання кредитного правочину або укласти кредитний правочин на умовах, що враховують ризики від укладання кредитного правочину, у разі відмови суб`єкта кредитної історії надати згоду на доступ до його кредитної історії та/або на передачу інформації до Бюро про кредитний правочин з Користувачем. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. У частині 1 статті 4 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. У пункті 5 частини 3 статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина 2 статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). У частинах 1 - 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача виключити всю інформацію, що міститься у кредитній історії, [PERSON] зазначив підставою позову неукладення кредитного договору від 14.07.2016 та його письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього. Як зазначено вище, вказані доводи відповідачем не спростовані, заперечень щодо відсутності підстав для виключення інформації відповідачем не надано. За таких обставин суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки матеріалами справи не підтверджено укладення кредитного договору 14.07.2016 за участю [PERSON] №117943911 та наявність згоди позивача на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору то з відповідача належить стягнути на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved