Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

29 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Целікова В.В. до суду надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, у якій просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі в розмірі 73\~610,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем у зв`язку з розглядом справи були понесені витрати на професійну правову допомогу у зазначеному розмірі, на підтвердження чого в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України ним долучені докази щодо розміру цих витрат. У судовому засіданні представник позивача адвокат Целіков В.В. вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у клопотанні про ухвалення додаткового рішення підстав. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи установлено, що у судовому засіданні від 24.10.2024 року представник позивача до закінчення судових дебатів у справі зазначив, що ним будуть подані докази щодо розміру судових витрат понесених відповідачем в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України. Рішення у\~справі за\~позовом [PERSON] \~до Фізичної\~особи-підприємця\~ [PERSON] про\~захист прав\~споживачів,\~ухвалене 24.10.2024\~року, яким позовні вимоги задоволено частково. Із клопотанням про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернувся через підсистему «Електронний суд» 29.10.2024 року, отже у строк та порядку установленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Установлено, що питання щодо розподілу судових витрат, у рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 24.10.2024 року у справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів не вирішувалось. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, у суду наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката Целікова В.В. у матеріалах справи наявні: - копія витягу з Договору про надання правової допомоги №230306-1 від 06.03.2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «Владілена Целікова «Фабула Юстиції» та [PERSON] ; - копія узгодженого переліку послуг Адвокатським бюро «Владілена Целікова «Фабула Юстиції», [PERSON] ; - копія ордеру про надання правничої допомоги серії від 06.03.2023 року; - розрахунок суми судових витрат; - копії рахунків на оплату; - копії актів надання послуг. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 73\~610,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату фіксованої суми за одне судове засідання, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial