Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить поновити строк на подання позовної заяви та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 692609,49 грн., в тому числі: заборгованість по заробітній платі в розмірі 405480,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 268158 грн., лікарняні в розмірі 18970,92 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обгрунтування позову представник вказала, що 25.03.2021 [PERSON] підписав Контракт з Національною академією аграрних наук України, за яким [PERSON] призначений на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» на період з 26.03.2021 по 25.03.2023. Згідно запису трудової книжки наказом від 26.03.2021 [PERSON] призначений на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України». За даними наказу Національної академії аграрних наук України від 24.03.2023 №67-к 25.03.2023 [PERSON] звільнений з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» у зв`язку із закінченням терміну дії контракту (ст. 36 п.2 КЗпП України). В порушення приписів ст. 22 Закону України «Про оплату праці», ст. 47 КЗпП України, ст.ст.115, 116 КЗпП України Державне підприємство «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» самовільно не здійснило повний розрахунок заборгованості із [PERSON] при звільненні та письмово не повідомило позивача про напахування всіх сум грошових коштів, належних працівникові при звільненні. Враховуючи приписи ст. 47, 49 КЗпП України 23.10.2023 [PERSON] направив на адресу ДП «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу аграрних наук України» заяву-вимогу про надання довідки про роботу [PERSON] на підприємстві відповідача та заяву-вимогу, в якій просив надати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та провести повний розрахунок по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, тощо, та на підставі ч.1 ст. 117 КЗпП України просив виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідні заяви-вимоги отримані відповідачем 02.11.2023, про що свідчать дані трекінгу Укрпошти від 06.11.2023. Станом на час подання позовної заяви підприємством відповідача не надана відповідь на заяви-вимоги позивача, не надана позивачу довідка про роботу на підприємстві та не здійснений повний розрахунок по виплаті працівникові всіх сум заборгованості у строки, визначені ст. 11+6 КЗпП України. Таким чином, для розрахунку заборгованості по заробітній платі позивач бере за основу дані довідки Пенсійного фонду України ОК-5 за період липень-грудень 2022, березень 2023. За даними довідки ОК-5, заробітна плата [PERSON] за спірний період склала: липень 2022 52099,39 грн., серпень 2022 51812 грн., вересень 2022 51812 грн., жовтень 2022 51812 грн., листопад 2022 51923 грн., грудень 2022 51942,11 грн., березень 2023 94079,27 грн. З врахуванням наведених даних заборгованість по заробітній платі відповідача перед [PERSON] складає в загальному розмірі 405480,57 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2023 (наступний день після звільнення) по 01.11.2023 (день пред`явлення позову) включно у розмірі 268158 грн. (2437,80 грн. *110 (робочих днів, з врахуванням постанови КМУ про перенесення робочих днів). Також зазначила, що 07.11.2023 на особистий рахунок в АТ КБ «Приват Банк» Малюга О.В. надійшли грошові кошти від [PERSON] (нині директора ДП «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України»), а саме: - 73188,54 грн. з призначенням платежу «виплата розрахункових від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України»; - 100000 грн. з призначенням платежу «оплата заробітної плати за серпень-грудень 2022 від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України»; - 50678,04 грн. з призначенням платежу «оплата заробітної плати за серпень-грудень 2022 від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України»; - 100000 грн. з призначенням платежу «оплата заробітної плати за серпень-грудень 2022 від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України». Вважають відповідні зарахування такими, що перераховані помилково (безпідставно), про що [PERSON] повідомлений листом від 15.11.2023, в тому числі позивач просив директора підприємства відповідача повідомити банківські реквізити для повернення відповідних грошових коштів або ж надати повноваження (довіреності нотаріально посвідчені або інші належні документи) на здійснення виплати коштів від відповідача. Крім того, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сума лікарняних в загальному розмірі 18970,92 грн. Ухвалою судді від 12.12.2023 позовну заяву залишено без руху, надавши представнику позивача строк для усунення її недоліків протягом 10 днів з дня вручення копії даної ухвали (а.с. 76-77). 13.12.2023 недоліки позовної заяви було усунуто (а.с. 79). Ухвалою судді від 19.12.2023 клопотання представника позивача про поновлення строку для подання позовної заяви задоволено; поновлено строк на подання до суду позову; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання. Також витребувано у ДП «ДГ «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України довідку про роботу позивача на підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; довідку-розрахунок про нараховані та виплачені підприємством позивачу всіх сум грошових коштів при звільненні (а.с. 81-84). Ухвалою суду від 04.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 118-119). Представник позивача у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала з обгрунтувань, зазначених у позові, просила задовольнити. Також вказала, що кошти підприємством на даний час не погашені. [PERSON] , перебуваючи діючим директором ДП «Ставидлянське» з власного рахунку перерахував кошти на особовий рахунок позивача з призначенням платежу заробітна плата, однак не мав повноважень на вчинення відповідних дій, у зв`язку з чим на даний час знаходиться під слідством. Відповідач не заперечує щодо перерахунку коштів позивачу проте за рішенням суду. Крім того просила стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору, а також відшкодування витрат на правову допомогу, про щодо буде подана відповідна заява протягом 5 днів з дня винесення рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 136, 137, 143, 146). На виконання ухвали суду від 19.12.2023 надано докази (а.с. 151-157). Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» від\~18.12.2009\~№ 14 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006, № 63566/00Л). Судом встановлено, що 25.03.2021 [PERSON] (поіменований надалі «Керівник») підписав Контракт з Національною академією аграрних наук України (поіменована надалі «Орган управління державним майном» (Орган управління майном)) в особі президента [PERSON] , за яким [PERSON] призначений на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» на термін з 26.03.2021 по 25.03.2023 (а.с. 27-36). Відповідно до п.15 контракту керівнику належать закріплені за ним повноваження і права, які поширюються на підприємство законодавчими та іншими нормативними актами, а також передбачені статутом підприємства та цим контрактом. Відповідно до п.20 контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством у результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику: - посадового окладу в розмірі, встановленому залежно від середньооблікової чисельності працівників в еквіваленті повної зайнятості за рік, вартості активів підприємства або чистого доходу від реалізації товарів (робіт, послуг), за даними останньої річної фінансової звітності, у кратності до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії згідно з Постановою Президії НААН «Про умови і розміри оплати праці керівників державних підприємств дослідних господарств НААН» і фактично відпрацьованого часу. Встановлений посадовий оклад може бути змінений з урахуванням соціальних арантій та нових форм оплати праці введених Урядом чи Академією; - надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи в розмірі 50% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. Відповідно до п.21 контракту також керівникові підприємства можуть виплачуватися: а) грошова допомога у розмірі не більш як шість посадових окладів у разі виходу на пенсію; б) матеріальна винагорода за ефективне управління державним майном за рахунок частини чистого прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства встановлюється Органом управління майном; в) премія за підсумками роботи, встановлюється Органом управління майном: квартал у розмірі до трьох місячних посадових окладів керівника підприємства; рік у розмірі до двадцяти чотирьох місячних посадових окладів керівника підприємства. При цьому у разі: наявності простроченої заборгованості підприємства та її збільшення порівняно з попереднім аналогічним звітним періодом з виплати заробітної плати у відповідному квартальному або річному звітному періоді премія за такий поточний звітний період не нараховується; погіршення якості роботи, невиконання умов контракту, порушення трудової дисципліни премія зменшується або не нараховується у тому звітному періоді, коли виявлено відповідне порушення (за окремим рішенням). У разі допущення на підприємстві нещасного випадку із смертельним наслідком з вини підприємства премія та винагорода керівникові не нараховується. Відповідно до п.22 контракту керівникові надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 28 календарних днів. Оплата відпустки провадиться виходячи з його середнього заробітку, обчисленого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відпустки керівникові надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі його середньомісячного заробітку. Керівник визначає час і порядок використання своєї щорічної відпустки (час початку та закінчення, поділу її на частини тощо), за погодженням з Органом управління майном. Відповідно до п.23, 24 контракту у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом. Спори між сторонами вирішуються у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.31 контракту, він діє з 26.03.2021 по 25.03.2023. Наказом президента Національної академії аграрних наук України від 24.03.2023 №67-к, [PERSON] звільнено з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» 25.03.2023 в зв`язку із закінченням терміну дії контракту (ст.36 п. 2 КЗпП України); підстава: контракт з керівником підприємства, що є у державній власності від 25.03.2021 (а.с. 39). 23.10.2023 [PERSON] , направленого заяви-вимоги директору Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» [PERSON] , в яких вимагав надати йому письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільнені (ст.116 КЗпП України) та провести з ним повний розрахунок (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки тощо) та у відповідності до ст. 117 КЗпП України просив виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 46-47); на підставі ст. 49 КЗпП України надати йому довідку про його роботу на підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь період перебування на посаді (з 26.03.2021 по 25.03.2023) (а.с.48). Дані заяви-вимоги отримані відповідачем 02.11.2023 (а.с. 49-52). Також, 15.11.2023 [PERSON] направлено [PERSON] лист, в якому вказав, що 07.11.2023 від [PERSON] на його особистий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» надійшли грошові кошти наступними частинами: 73188,54 грн. з призначенням платежу «виплата розрахункових від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України» через [PERSON] ; 100000 грн. оплата заробітної плати за серпень-грудень 2022 від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України» через [PERSON] ; 50678,04 грн. оплата заробітної плати за серпень-грудень 2022 від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України» через [PERSON] ; 100000 грн. оплата заробітної плати за серпень-грудень 2022 від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України» через [PERSON] . Між тим, вважає дані грошові кошти помилково (безпідставно) перераховані йому, тому просив повідомити банківські реквізити для їх повернення або ж надати повноваження (довіреності нотаріально посвідчені або інші належні документи) на здійснення виплати коштів від ДП «Ставидлянське» ІСГС НААН України» (а.с. 53, 54). Позивачем заявлено вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період липень-грудень 2022 та березень 2023. Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] (форма ОК-5) позивачу нараховано заробіток від Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України»: липень 2022 52099,39 грн.; серпень 2022 51812,00 грн.; вересень 2022 51812,00 грн.; жовтень 2022 51812,00 грн.; листопад 51923,80 грн.; грудень 2022 51942,11 грн. (а.с. 40-43); березень 2023 94079,27 грн. (а.с. 44-45). Відповідно до довідки про доходи від 13.02.2024, виданої ДП «ДГ «Ставидлянське» ІСГС НААН, [PERSON] працював на підприємстві з 26.03.2021 по 24.03.2023 на посаді директора та заборгованість по заробітній платі за винятком утримань за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 складає 445989,79 грн. (а.с.154 на звороті), а саме: Місяці 2022 рокуНарахований дохідутриманняДо виплати Січень 48636,109484,0239152,08 Лютий37920,707394,5430526,16 Березень38679,027542,4131136,61 Квітень14673,432861,3211812,11 Травень51357,0010014,6141342,39 Червень51357,0010014,6141342,39 Липень 52099,3910159,3841940,01 Серпень51812,0010103,3441708,66 Вересень 51812,0010103,3441708,66 Жовтень 51812,0010103,3441708,66 Листопад 51923,8010125,1441798,66 Грудень51942,1110128,7141813,40 Усього:554024,55108034,76445989,79 \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про доходи від 30.11.2023, виданої ДП «ДГ «Ставидлянське» ІСГС НААН, [PERSON] працював на підприємстві з 26.03.2021 по 24.03.2023 на посаді директора та заборгованість по заробітній платі за винятком утримань за період з 01.01.2023 по 24.03.2023 складає 150003,70 грн. (а.с.154), а саме: Місяці 2023 рокуНарахований дохідутриманняДо виплати Січень 44353,788648,9935704,79 Лютий47906,949341,8538565,09 Березень36834,237182,6729651,56 Березень57245,0411162,7846082,26 Усього:186339,9936336,29150003,70 \~ \~ \~ \~Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України «Про оплату\~праці» та Кодекс законів про працю України. Так, згідно ст.43\~Конституції України кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Визначення терміну «заробітна плата» надано в Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (ратифікована Україною 30.06.1961), статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці». Під заробітною платою, зокрема, розуміється будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. При цьому, поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використовуються у трудовому законодавстві, є рівнозначними в аспекті прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. В силу вимог ч.1 ст.47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Судом встановлено, що звільнення позивача мало місце 25.03.2023. Проте роботодавцем в день звільнення не проведено розрахунок з позивачем та наявна заборгованість з заробітної плати за період з липня по грудень 2022 в розмірі 311401,30 грн. та за березень 2023 94079,27 грн., а в загальному розмірі 405480,57 грн., що підтверджується вищевказаними довідками про доходи (а.с.154) та свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених\~статтею 116 КЗпП України. Наявний розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем не спростований відповідачем. Крім того,\~суд зауважує,\~що відповідно\~до ч.4,\~5\~ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці»,\~виплата заробітної\~плати здійснюється\~за місцем\~роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до Закону України "Про платіжні послуги", поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Перераховані особисто [PERSON] (директором ДП «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України) грошові кошти на особистий рахунок [PERSON] не підтверджують виплату відповідачем заборгованості по заробітній платі, оскільки перераховані безпідставно (за відсутності належно підтверджених документів про наявність таких повноважень) та питання їх повернення може бути вирішено в порядку ст. 1212 ЦК України. А тому, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, у зв`язку із чим вони підлягають захисту судом шляхом стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати в сумі 405480,57 грн. При цьому, відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24.12.1999\~«Про практику\~застосування законодавства\~про оплату\~праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 405480,57 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до ст.117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У правовій позиції Верховного суду України у справі №6-788цс16 від 14.12.2016, яка враховується судом відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, зазначено, що з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 22\~лютого 2012\~року №4-рп/2012, є підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст.27\~Закону України\~"Про\~оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 (далі Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 цього Порядку середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі № 643/14838/16-ц (провадження № 61-25535св18) при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Відповідно до довідки від 08.04.2024, виданої Державним підприємством «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України» середньоденна заробітна плата [PERSON] за лютий-березень 2023 становить 2299,90 грн.(а.с. 155 на звороті). Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 27.03.2023 (наступний день після звільнення) по 01.11.2023 (день пред`явлення позову) включно в розмірі 268158 грн. Разом з\~тим,\~середній заробіток\~позивача за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні за\~період з\~26.03.2023\~(наступного\~дня після\~звільнення)\~по 26.09.2023\~(граничний\~шестимісячний строк\~стягнення даного\~виду виплати)\~становить 303586,80 грн. (132 робочих дні х 2299,90 грн.). При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.6 ст.6\~Закону України\~№ 2136-IX\~від 15.03.2022\~« Про\~організацію трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми ст.73\~КЗпП України (щодо встановлення святкових і неробочих днів). Таким чином, кількість робочих днів з 26.03.2023 становить 5 днів, у квітні 2023 - 20 днів, у травні 2023 - 23 дні, у червні 2023 22 дні; у липні 2023 21 день, у серпні 2023 23 дні, по 26.09.2023 18 днів. Тобто, загальна кількість робочих днів за період з 26.03.2023 по 26.09.2024 становить 132 дні. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене та з урахуванням положень п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, оскільки судом встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах заявлених вимог та стягнути з відповідача на користь позивача вказаний заробіток у сумі 268158 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Щодо стягнення лікарняних суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідач не виплатив належні звільненому працівникові суми лікарняних (а.с.156). Визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, здійснюється з урахуванням Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, розділом 3 якої передбачено інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, в тому числі допомога по тимчасовій непрацездатності, допомога по вагітності та пологах (п.3.2) та оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації (п. 3.3). За змістом пунктів 1, 2 Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 440, оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Відповідно до статті 22 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (надалі - Закон № 1105-ХІV) страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності). Відтак, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 18970,92 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність допустити до негайного виконання стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Отже, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, представником позивача у судових дебатах заявлено про відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат на правову допомогу, про що буде подана відповідна заява протягом 5 днів з дня винесення рішення. Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Таким чином, питання відкодування відповідачем понесених позивачем витрат на правову допомогу буде вирішено у відповідності до ст. 246, 270 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved