Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 000,00 грн., спричинену йому смертю його матері внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування вимог зазначено, що [INFO] у віці 51 рік його мати [PERSON] загинула в результаті нещасного випадку на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» внаслідок падіння під час пересування в кабіні крану № 24. У трудових відносинах з відповідачем мати перебувала протягом 32 років та працювала машиністом крану металургійного підприємства 4 розряду у конверторному цеху сталеплавильного департаменту шихтового відділення № 1. Згідно акту розслідування нещасного випадку, смерть [PERSON] настала, скоріш за все, через те, що вона самостійно пересувалася в незазначеному обсязі від невстановленого місця, де вона отримала тілесні ушкодження, що спричинили виникнення закритої внутрішньочерепної травми при падінні з висоти власного зросту та удару об тупий предмет, до місця де вона втратила свідомість та померла,а саме в кабіні мостового крану № 24. Смерть матері завдала йому глибоких душевних страждань, оскільки він проживав разом з нею, мати була для нього опорою та моральною підтримкою, вона піклувалась про нього, вони постійно спілкувались та розуміли один одного, відчували підтримку. Тому наполягає на задоволенні вимог. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Установлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні представник позивача Вовк М.В. на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Ботвінко О.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно акту № 17 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 07.06.2023 о 19-50 годині на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» складеному 18.10.2023, комісія провела дорозслідування нещасного випадку, що стався в конвертерному цеху сталеплавильного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в шихтовому відділенні, та за результатами розслідування нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом. Однак у вказаному акті зазначено також: шкідливий та небезпечний фактор - відсутній; устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії - відсутні, особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці - відсутні. Спеціальна комісія з розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] , не встановила наявності впливу шкідливих виробничих факторів на погіршення стану здоров`я потерпілої, не визначила вплив машин та механізмів, які б могли чинити такий негативний вплив, а навпаки - встановила одноголосно відсутність таких шкідливих факторів, про що зазначила в п. 5 Акту № 17 від 18.10.2023. Також комісія не визначила осіб, які порушили норми про охорону праці та промислової безпеки - пункт 8 Акту № 17 від 18.10.2023. Отже матеріалами спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] , не встановлена вина роботодавця в настанні нещасного випадку з вказаною працівницею, а причиною визначено особисту необережність потерпілої. Роботодавець в передбаченому законом порядку забезпечував проходження [PERSON] періодичного медичного огляду, виконавши покладені на неї трудовим законодавством обов`язки з охорони праці працівників. В даному випадку не встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заповідювача, оскільки протиправні дії роботодавця взагалі відсутні, не встановлена вина ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в заподіянні шкоди. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 07 червня 2023 року о 19-50 годині на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в конвертерному цеху сталеплавильного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок зі смертельним наслідком з машиністом крану металургійного виробництва [PERSON] . Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337. (далі - Порядок). Відповідно до п. 9 Порядку розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу. Згідно з п. 10 Порядку нещасні випадки із смертельними наслідками підлягають спеціальному розслідуванню. Відповідно до п. 14 Порядку комісія із спеціального розслідування (спеціальна комісія) утворюється Держпраці та/або її територіальним органом. Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок). Спеціальне розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) проводиться протягом 15 робочих днів. (пункт 31 Положення). Пунктом 34 Положення встановлено, що рішення щодо визнання нещасного випадку пов`язаним чи не пов`язаним з виробництвом приймається спеціальною комісією шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів спеціальної комісії голос голови спеціальної комісії є вирішальним. Відповідно до підпункту 2 пункту 52 Порядку обставинами, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, зокрема, є перебування потерпілого на робочому місці, на території підприємства (установи, організації) або в іншому місці під час виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття на підприємство (в установу, організацію) до відбуття з нього, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства (установи, організації), у тому числі в робочий і надурочний час. Пунктом 53 Порядку визначено, що нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються не пов`язаними з виробництвом у разі вчинення потерпілим кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами; смерті працівника від загального захворювання або самогубства, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження. Таким чином доказом вини власника є акт про нещасний випадок на виробництві, згідно встановлено форми Н - 1. Згідно акту № 17 розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання що стався 07.06.2023 о 19-50 годині на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», конвертерний цех в той день знаходився в стані простою, виробничі процеси не проводилися, завданням [PERSON] було прибирання робочого місця і охорона обладнання. Спеціальна комісія, спираючись на висновок експерта № 1227/1 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Криворізького районного відділу, припускає, що [PERSON] самостійно пересувалася в незначному обсязі від невстановленого місця, де вона отримала тілесні ушкодження, що спричинили виникнення закритої внутрішньочерепної травми при падінні з висоти власного зросту та удару об тупий твердий предмет, до місця, де вона втратила свідомість та померла, а саме в кабіні мостового крану № 24. Нещасний випадок стався з [PERSON] під час виконання нею трудових обов`язків у відповідності з режимом роботи підприємства. Вид події - падіння потерпілої під час пересування; причина основна: особиста необережність потерпілої; супутні причини відсутні; шкідливий та небезпечний фактор - відсутній; устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії - відсутні, особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці - відсутні. Указаним актом нещасний випадок зі смертельним наслідком з машиністом крана [PERSON] . металургійного виробництва конверторного цеху сталеплавильного департаменту визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н1/П. Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008). Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством. Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України. Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України. Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак, статтею 1193 ЦК України визнані обставини за яких ураховується вина потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди. Як передбачено даної статтею шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Так, за висновками комісії за результатом проведеного спеціального розслідування визнано нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди в наслідок смерті працівника необхідно встановити наявність протиправності в діях особи, що завдала такої шкоди, настання самої моральної шкоди, вина особи, що завдала такої шкоди, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та настанням моральної шкоди. У роз`ясненнях наданих в абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 160 КЗпП України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, суд звертає увагу на те, що на роботодавця покладено обов`язок щодо здійснення контролю за додержанням всіма працівниками вимог нормативних актів про охорону праці. Як вже зазначено згідно з висновком комісії, викладеним у акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н - 1, нещасний випадок, що стався з [PERSON] є таким, що пов`язаний з виробництвом. Вказаним актом встановлено, що нещасний випадок стався в через падіння [PERSON] під час перебування останньої на території підприємства під час виконання нею своїх трудових обов`язків чи завдань роботодавця, з моменту прибуття на підприємство до вибуття з нього, в результаті якого [PERSON] було отримано тілесні ушкодження, що призвели до її смерті. Причинами нещасного випадку зазначено особисту необережність потерпілої під час пересування. Однак суд зазначає, що порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника не може бути підставою для відмови у задоволенні позову його рідних про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 174/181/20 (провадження № 61-4648св22), від 18 січня 2023 року у справі № 206/3460/21 (провадження № 61-4321св22). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує факт відсутності вини роботодавця у нещасному випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості й тяжкість, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю матері, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості. При визначенні розміру відшкодування суд враховує баланс інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи, й те, що відмова позивачу у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю найдорожчої людини, перед інтересами підприємства була б непропорційною, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 500 000 грн. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 5000 грн. ( один відсоток від стягнутого розміру моральної шкоди ).

Outcome: approved