Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 03.09.2024 надійшла позовна заява від ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] \~про стягнення заборгованості за кредитним договором № CCNG-630870939 у розмірі 53971,89 грн та за кредитним договором № CCNG-630957271 в розмірі 35714,69 грн. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «Коллект Центр» зазначив наступне. Між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 03.03.2018 укладено кредитний договір № CCNG-630870939. Відповідно до умов указаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 03.03.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,99 %. Також, 02.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CCNG-630957271. Відповідно до умов указаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 02.07.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,99 %. Позивач стверджує, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеними Договорами та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому цими Договорами. Водночас, позичальник в порушення умов вказаних Договорів не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними. Між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» 17.05.2021 укладено договір факторингу № 2, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» за плату відступило ТОВ «ФК «Флексіс» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. В подальшому, 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 18-05/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Флексіс» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10.01.2023 укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Відтак, ТОВ «Коллект Центр» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018, яка залишається непогашеною перед відповідачем, складає 53971,89 грн, із яких 49518,43 грн основний борг за тілом кредиту, а також 3305,72 грн інфляційні збитки та 1147,74грн нараховані 3 % річних. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018, яка залишається непогашеною перед відповідачем, складає 35714,69 грн, із яких 30078,27 грн основний борг за тілом кредиту, 3232,72 грн заборгованість за нарахованими процентами, а також 3305,72 грн інфляційні збитки та 1147,74 грн нараховані 3 % річних. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову повністю заперечив із підстав того, що позивачем пропущено строки позовної давності щодо звернення до суду за існуючими борговими зобов`язаннями. Подав до суду 07.10.2024 письмову заяву про застосування строків позовної давності. Зі змісту якої слідує, що за кредитними договорами, які є предметом розгляду у зазначеній цивільній справі, останні транзакції бним були здійснені 13.05.2020 та 25.05.2020 відповідно. Тому, на думку відповідача, строки позовної давності сплили у червні 2023 року. При цьому, позивач визнав укладання зазначених у позовній заяві кредитних договорів, повністю погодився зі здійсненими розрахунками у справі позивачем щодо нарахувань заборгованостей за основним зобов`язанням, інфляційних збитків та нарахованих 3% річних. В частині судових витрат на правничу допомогу у розмірі 17\~000 грн заперечив, оскільки на його думку така сума витрат є надмірною для нього та необґрунтовано високою для такого виду робіт і послуг. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 07.10.2024 від відповідача у справі на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. 1)Щодо договору № CCNG-630870939 від 03.03.2018. Судом встановлено, що 03.03.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , шляхом власноручного підписання сторонами оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № CCNG-630870939. Відповідно до умов указаного договору кредитодавець зобов`язався встановити позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн строком на 12 місяців з пролонгацією, а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,99 %. Вказаний Договір разом із Паспортом споживчого кредиту із аналогічними умовами підписано [PERSON] шляхом використання власноручного підпису. При цьому, шляхом підписання акцепту на укладення договору про використання факсимільного відтворення власноручного підпису та відбитку печатки від 03.03.2018, сторони погодили використання аналогу власноручного підпису, відтвореного засобами копіювання. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому Договором, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 03.03.2018 по 04.03.2024. Разом з тим, позичальник в порушення умов Договору, не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 10.01.2023 складає у загальному 63176,21 грн, із яких 49518,43 грн основний борг за тілом кредиту, 9204,32 грн заборгованість з пені. Окрім того, позивачем нарахована відповідачу заборгованість за інфляційні збитки відповідно до суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3305,72 грн та 3 % річних у розмірі 1147,74 грн. 2)Щодо договору № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Судом встановлено, що 02.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , шляхом власноручного підписання сторонами оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № CCNG-630957271. Відповідно до умов указаного договору кредитодавець зобов`язався встановити позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн строком на 12 місяців з пролонгацією, а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,99 %. Вказаний Договір разом із Паспортом споживчого кредиту із аналогічними умовами підписано [PERSON] шляхом використання власноручного підпису. При цьому, шляхом підписання акцепту на укладення договору про використання факсимільного відтворення власноручного підпису та відбитку печатки від 02.07.2018, сторони погодили використання аналогу власноручного підпису, відтвореного засобами копіювання. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому Договором, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 02.07.2018 по 04.03.2024. Разом з тим, позичальник в порушення умов Договору, не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 10.01.2023 складає у загальному 39740,06 грн, із яких 30078,27 грн основний борг за тілом кредиту, 3232,72 грн заборгованість за нарахованими процентами, 4025,37 грн заборгованість з пені. Окрім того, позивачем нарахована відповідачу заборгованість за інфляційні збитки відповідно до суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1976,02 грн та 3 % річних у розмірі 427,68 грн. Щодо переуступки права вимоги. Між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» 17.05.2021 укладено договір факторингу № 2, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» за плату відступило ТОВ «ФК «Флексіс» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Факт укладення вказаного Договору факторингу та перехід права вимоги за ним до ТОВ «ФК «Флексіс» підтверджується платіжним дорученням № 253 від 17.05.2021 та скріпленим печатками та підписами сторін Реєстром боржників до Договору факторингу № 2 від 17.05.2021, з якого вбачається, що до ТОВ «ФК «Флексіс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 на суму 58722,75 грн та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018 на суму 34103,64 грн. В подальшому, 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 18-05/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Флексіс» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Факт укладення вказаного Договору факторингу та перехід права вимоги за ним до ТОВ «Вердикт капітал» підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та скріпленим печатками та підписами сторін Реєстром боржників до Договору факторингу № 18-05/2021 від 18.05.2021, з якого вбачається, що до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 на суму 58722,75 грн та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018 на суму 34103,64 грн. Між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10.01.2023 укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Факт укладення вказаного Договору факторингу та перехід права вимоги за ним до ТОВ «Вердикт капітал» підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та скріпленим печатками та підписами сторін Реєстром боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, з якого вбачається, що до ТОВ «ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 на суму 63176,21 грн та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018 на суму 39740,06 грн. Відтак, ТОВ «Коллект Центр» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018. Вказана сума заборгованості збігається із наданими позивачем розрахунками заборгованості за вказаними кредитними договорами. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 03.03.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CCNG-630870939, відповідно до умов якого кредитодавець встановив позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн строком на 12 місяців з пролонгацією. Також, 02.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CCNG-630957271, відповідно до умов якого кредитодавець встановив позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн строком на 12 місяців з пролонгацією. Кредитодавець АТ «Альфа-Банк» належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому Договором, що підтверджується відповідними виписками по рахунках [PERSON] , долученими до матеріалів справи. Разом з тим, позичальник в порушення умов укладених із АТ «Альфа-Банк» Договорів не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаними Договорами, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 10.01.2023 складає у загальному, разом із пенею, а також із інфляційними збитками та 3 % річних, нарахованих правомірно на підставі ст. 625 ЦК України за період з 01.06.2021 по 01.02.2022 року, 102916,27 грн. Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачем грошові кошти за цими кредитними договорами були отримані на виконання умов договорів. Однак, після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти у повному обсязі згідно вимог договірних зобов`язань та не сплатив проценти за користування ними. При цьому, суд зауважує, що зі змісту поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності вбачається, що відповідачем не заперечується факт користування ним грошовими коштами за укладеними із АТ «Альфа-Банк» кредитними договорами, а відтак, послідовне погодження ним умов кредитування в АТ «Альфа-Банк». Отже, відповідач у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» у порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість за відповідними кредитними договорами. Розглядаючи вказану справу, суд зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов договору кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018, а також договору кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Так, зміст наданої позивачем виписки з карткового рахунку позичальника з детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується первинними банківськими документами. Щодо застосування строку позовної давності. 07.10.2024 від відповідача у справі на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Аналізуючи вказане клопотання суд прийшов до наступних висновків. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.267. ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В досліджуваному випадку слід звернути увагу суду на позицію Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню» Тому, враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Водночас, 30 січня 2024 року набув чинності Закон України № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», яким внесено зміни до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а саме: перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні. Так, відповідно вказаного положення на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався та діє на даний час, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відтак, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності у випадку, що розглядається, не підлягає до задоволення. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивача в порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість в межах заявлених позовних вимог за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03.03.2018 та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02.07.2018 у загальному розмірі 89686,58 грн. Розподіл судових витрату справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У поданому позові ТОВ «Коллект Центр» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 17000 грн. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у такому розмірі з огляду на їх необґрунтованість. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, платіжну інструкцію № 0454030000 від 13.08.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 775 із описом наданих послуг та їх вартістю та актом № 1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 по справі [PERSON] на загальну суму 17000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також беручи до уваги заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме у розмір 5000 грн. Вказану суму суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Оскільки позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] задоволено повністю, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved