Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

03.07.2024 р. представник позивачів звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 29.02.2008 р., є співвласником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачу належить 41/100 частина вказаного домоволодіння. Ішими співвласниками домоволодіння за вказаною адресою є: [PERSON] 11/50 часток на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 29.02.2008; [PERSON] 11/50 часток на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 29.02.2008. Власниками іншої частини домоволодіння є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по частці кожен. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2007 р. по справі № 2-2394/07 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення ідеальних часток на домоволодіння встановлено, що частка відповідачів по даній справі складає загалом 3/20 частки домоволодіння, або по 3/80 частки кожному. [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Г-341 від 16.05.2023 р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] , 1958 р.н., та його колишньої дружини [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2016 р. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/5951/23 за позовом позивачів [PERSON] , [INFO] , було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду цієї справи було встановлено, що остання не проживає в будинку [ADDRESS] з грудня 2015 р. Разом з [PERSON] в грудні 2015 р. з будинку виїхав і відповідач [PERSON] , який на той час був неповнолітньою особою. Зважаючи на його неповнолітній вік, позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням не заявлялись у справі № 336/5951/23. 15.05.2024 р. відповідач досяг повноліття. Місце перебування відповідача позивачам не відомо, а його реєстрація в житлі порушує права позивачів, як співвласників. За позовом представник позивачів, посилаючись на ст.ст.319, 321, 383, 401-403, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, просить усунути [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоди у користуванні власністю - домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за вказаною адресою. Ухвалою від 12.07.20204 р. відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 04.09.2024 р. 04.09.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 03.10.2024 р. 03.10.2024 р. розгляд справи відкладено на 28.10.2022 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. Представник позивачів подала заяву розгляд справи без її участі та за відсутності позивачів, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Треті особи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, пояснень по суті позову не подавали. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу без участі третіх осіб. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові документи, приймаючи до уваги позицію представника позивачів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 29.02.2008 р., належить 41/100 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.18, 27-28). Співвласниками домоволодіння за вказаною адресою є: [PERSON] 11/50 часток та [PERSON] 11/50 часток, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 29.02.2008 (а.с.21-23, 24-26, 27-28). Власниками іншої частини домоволодіння є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по частці кожен (а.с.29). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2007 р. по справі № 2-2394/07 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення ідеальних часток на домоволодіння встановлено, що частка відповідачів по даній справі складає загалом 3/20 частки домоволодіння, або по 3/80 частки кожному (а.с.35-39). [PERSON] померла [INFO] (а.с.50). Відповідно до листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Г-341 від 16.05.2023 р. за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , (а.с.33), який є сином [PERSON] , 1958 р.н., та його колишньої дружини [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2016 р. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/5951/23 за позовом позивачів [PERSON] , [INFO] , було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду цієї справи було встановлено, що остання не проживає в будинку [ADDRESS] з грудня 2015 р. (а.с.40-49). Відповідач не мешкає за місцем реєстраці з грудня 2015 р., про що надано акти про непроживання особи за місцем реєстрації від 12.06.2024 р. (а.с.32, 34). Місце перебування відповідача позивачам не відомо, а його реєстрація в житлі порушує їх права, як співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачів витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved