Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, відповідно до вимог якого просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, сторони по справі шлюб зареєстрували 29.09.2020 року у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 99, який на даний час згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 20.03.2024 року розірвали. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 16 червня 2022 року, сторонами по справі був придбаний житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу вищевказаного майна був оформлений та зареєстрований лише на ім`я відповідача по даній справі [PERSON] . В той же час, спірне майно було придбане та створене під час шлюбу сторін, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Проте, на даний час сторони не можуть дійти згоди щодо розпорядку та володіння спільним майном. Відповідач залишився проживати у спільному житловому будинку та вважає, що є одноосібним власником будинку. В зв`язку з неприязними відносинами між сторонами, вони не можуть дійти згоди щодо виділу спільного майна подружжя в позасудовому порядку, а тому, з огляду на вищевказані обставини, позивачка вважає за необхідне звернутися до суду. Оціночна вартість житлового будинку відповідно до висновку про оцінку майна ФОП [PERSON] від 29.03.2024 року, становить 406\~000 грн 00 коп., що станом на момент підписання договору становило 398\~000 грн 00 коп. Позивачка також зазначала, що вона надала згоду на купівлю нерухомого майна заявою від 16 червня 2022 року, в якій спірне майно визнається спільною сумісною власністю подружжя. На даний час спірне майно перебувають у користуванні відповідача, який там і проживає, що обмежує право позивачки на володіння та користування майном, що перебуває на праві спільної сумісної власності. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією здійснити поділ майна, що знаходиться у спільній сумісний власності подружжя в договірному порядку, проте жодної відповіді не отримала. Відтак, позивачка позбавлена права користування, а тому звертається з цим позовом. Ухвалою від 23.04.2024 року відкрито провадження та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, а ухвалою від 07.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачем подана заява про визнання позовних вимог, що викладені в позовній заяві, яка підтримана в судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.09.2020 року між сторонам зареєстровано шлюб у Яготинському районному віддділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.03.2024 року, актовий запис № 99. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20.03.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Також судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна: 2570984632040, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О. В., від 16.06.2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 634. В пункті 5.2 договору зазначено, що даний договір вчиняється за згодою дружини покупця, справжінсть підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської Області Черних О. В. 16.06.2022 року, за реєстровим номером 633, зміст якої доведений до продавця. Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] державним реєстратором, Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О. В., 16.06.2022 року на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.08.2024 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2022 року. Крім цього, факт набуття вищезазначеного майна у спільну сумісну власність подружжя підтверджується заявою [PERSON] про згоду на купівлю нерухомого майна від 16.06.2022 року, підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] , та зареєстровано в реєстрі за № 633. Із заяви вбачається, що житловий будинок під номером [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 405/3776/19 (провадження № 61-8889св22). Спірний житловий будинок є нерухомим майном, набутим під час шлюбу, та належить сторонам в рівних частинах. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не спростована презумпція спільності права власності подружжя на придбаний у період шлюбу з позивачкою житловий будинок, а також подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з урахуванням визнання позову відповідачем.

Outcome: approved