Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну дитину,\~неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Незважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірвано, з відповідачем вона не проживає з 2015 року. Позивачка самостійно власними силами намагається забезпечувати, доглядати та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання спільного неповнолітнього сина в сумі 2\~000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024, цивільну справу №203/3867/24, провадження №2/0203/1558/2024, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 01.08.2024 року. Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, через підсистему «Електронний суд» 01.08.2024 зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , за результатами якого отримано відповідь №718991 від 01.08.2024, що за вказаними параметрами особу не знайдено. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом 01.08.2024 та 09.09.204 повторно зроблено запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради стосовно реєстрації місця проживання [PERSON] 30 вересня 2024 року на адресу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради за вих. №02.3-25/1182 від 17.09.2024, відповідно до якої, згідно реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.08.1999 по теперішній час, яка відповідає адресі, зазначеній у позовній заяві. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, який визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; розгляд справи призначений на 17.10.2024. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні 17.10.2024 розгляд справи було відкладено на 29.10.2024. У судове засідання 29.10.2024 позивач не з`явився, явку представника не забезпечив. 23.10.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. 05.08.2024 надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 24.12.2003 року, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 559. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.03.2014 року, актовий запис №459. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. Відповідно до\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184\~СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Враховуючи, що відповідач погодився зі способом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, згідно до ст.184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Доказів того, що відповідач має дохід, а також його розмір чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні даного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу, майна, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, яку за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач позов визнав повністю і як батько зобов`язаний утримувати дитину, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь\~позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 29.07.2024 року (дня пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною 2\~ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями\~ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, а позивач при подачі позову до суду про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви та наявність правових підстав для стягнення з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору, а саме 605, 60 грн.

Outcome: approved