Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

27 березня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; 2) Стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] грудня 1997 року народження, аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 11 червня 2021 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після народження молодшого сина відповідач почав віддалятися від сім`ї, продовжував вживати спиртні напої та наркотичні засоби, систематично влаштовував домашнє насильство відносно позивача. 16 квітня 2020 року постановою Таращанського районного суду від 27 квітня 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Після зміни позивачкою місця проживання, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, перестав брати участь у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні, через що позивачка у 2020 році зверталася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповдіно до характеристик із закладів освіти батько не займається вихованням дітей. Також відповідач не цікавиться успіхами дітей у навчанні та станом їх здоров`я. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та перебував у стані наркотичного сп`яніння. Також відповідач не утримує дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 березня 2024 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 17 квітня 2024 року судом отримано інформацію щодо місця реєстрації відповідача з державної міграційної служби України. Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовне засідання на 21 травня 2024. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 21 травня 2024 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Павлецької М.А. надійшли клопотання про витребування доказів та виклик свідків. 21 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Босенко Ю.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач не зловживає алкогольними та спиртними напоями, не притягувався до адміністративної відповідальності так як постановою Ставищенського районного суду від 24 травня 2023 року у справі № 378/334/23 справу про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідач постійно приймає участь у вихованні дітей, надає грошові кошти на придбання дитячих речей, перераховує кошти в якості аліментів. З 2024 році відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, але він продовжує сплачувати аліменти з власної ініціативи та намагається спілкуватися з дітьми. З червня 2021 року по грудень 2023 року він постійно забирав дітей до себе на літні канікули та по вихідних днях. Рішення про стягнення з нього аліментів судом не ухвалювалося. Відповідач має у власності житловий будинок, у якому проживає з новою дружиною та спільною дитиною, має у власності автомобіль. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Також відповідач заперечує проти стягнення аліментів, так як сплачує їх в добровільному порядку. Протокольною ухвалою суду від 21 травня 2024 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування з Таращанського районного суду копії постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, так як вказана постанова може бути судом роздрукована з ЄДРСР. За клопотанням представника позивача підготовче засідання у справі 21 травня 2024 року судом відкладено на 18 червня 2024 року. 27 травня 2024 року на адресу суду від представника третьої особи надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи служби у справах сім`ї та дітей Таращанської міської ради Київської області. 03 червня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою остання просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що відповідач двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства у 2020 та 2024 роках. Відповідач не відвідує заклад дошкільної освіти, у якому виховується його дитина та не звертається до лікувального закладу щодо інформації про стан здоров`я його дітей. 18 червня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи заяви про відшкодування судових витрат на понесення правничої допомоги у суді. 18 червня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи. Протокольною ухвалою суду від 18 червня 2024 року відмолено в задоволенні заяви представника третьої особи про залучення до участі у справі третьої особи за місцем проживання відповідача, так як судом зобов`язано третю особу надати висновок до суду щодо розв`язання спору та служба у справах дітей за місцем проживання позивача звернулася до служби у справах дітей за місцем проживання відповідача щодо надання акту обстеження умов проживання відповідача. Протокольною ухвалою суду від 18 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 червня 2024 року. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задоволити з підстав, викладених позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач додатково пояснила суду, що діти люблять позивача як батька і останній в цьому році лише двічі приїзжав до дітей спілкуватися з ними, а грошові кошти на утримання дітей почав надавати з дня звернення до суду з даним позовом. Також в цьому році відповідач подарував одному синові мобільний телефон. До моменту подачі позову відповідач не цікавився вихованням та утриманням своїх дітей. Представник позивача просила суд стягнути судові витрати у справі за сплату судового збору та за надання правничої допомоги. В судовому засіданні 18 червня 2024 року відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських прав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач та його представник позовну вимогу про стягнення аліментів визнали у повному обсязі. Відповідач заперечив проти стягнення судових витрат та просив відмовити у їх стягненні, представник відповідача не заперечував проти стягнення судових витрат, поклавшись при їх стягненні на розсуд суду. Відповідач додатково пояснив, що кожного місяця він приїжджає до своїх дітей, але його колишня дружина часто відмовляє йому у побаченні з дітьми. Він декілька разів бачився з дітьми цього року, подарував сину мобільного телефону, гуляв з дітьми по парку. Пів року назад він забирав дітей до себе та своєї матері на канікули і спілкувався з ними. Представник третьої особи 18 червня 2024 року в судовому засіданні пояснила, що позбавлення батьківських прав це крайній захід, і потрібно дуже виважено ставитися до цього. Вона хоче щоб у дітей було два батька, біологічний і той, що наразі ними піклується. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що після розірвання відносин між сторонами, позивачка деякий час проживала разом з нею. Позивачка є її двоюрідною сестрою. Бабуся дітей [PERSON] та мати відповідача постійно приїжджала та забирала внуків до себе. Також бабуся привозила грошові кошти та продукти і говорила, що це від батька. Від імені відповідача приймають участь у вихованні дітей його батьки. Батько дітей особливо не намагається спілкуватися з дітьми . Останній раз вона бачила відповідача 3-4 роки тому та на свято 8 березня, коли відповідач привозив квіти. Вона зі слів позивачки знає, що відповідач вживає алкогольні напої та курить траву. Діти раніше згадували тата, ображалися на нього, що він їм не телефонує та не приїжджає до них. [PERSON] телефонувала відповідачу і просила гроші на лікування дітей, після чого мати відповідача перерахувала грошові кошти на рахунок позивачки. Вона не знає чи [PERSON] сплачує аліменти, [PERSON] забрала із суду заяву про їх стягнення. Останнім часом у [PERSON] є прагнення бачити дітей. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що сторони це її куми. Два роки тому до неї в село приїжджала [PERSON] та привозила дітей, але дітей забирала бабуся. [PERSON] з її колишнім чоловіком курили траву та одного разу вживали амфетамін. У [PERSON] не було часу на спілкування зі своїми дітьми, бо він був або на роботі або в магазині. [PERSON] проживає окремо від своїх батьків. Також [PERSON] розповідала про те, що [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство. Два роки назад [PERSON] привозила дітей до [PERSON] , але забирали дітей ого батьки. [PERSON] телефонував до дітей чотири місяці назад і лише вчора зателефонував другий раз. [PERSON] часто вживає спиртні напої, але свідок на бачила його близько 1,5 роки тому. [PERSON] розповідала, що дітей у селі не було 0,5 року тому. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що [PERSON] з 2020 року почала проживати по сусідству з нею, в одному будинку. ЇЇ колишнього чоловіка вона жодного разу не бачила. Декілька разів бачила бабусю дітей. Нещодавно [PERSON] почала проживати зі співмешканцем, який утримує всію її родину. [PERSON] розповідала їй що самостійно утримує дітей. Спочатку дітей забирали татові батьки, а зараз забирають [PERSON] батьки. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що від [PERSON] їй відомо про те, що її колишній чоловік ухиляється від виконання батьківських обов`язків і сплати аліментів. [PERSON] за три останніх роки вона жодного разу не бачила. У даній справі їй відомо все лише зі слів [PERSON] . Допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що він проживає з [PERSON] з грудня 2023 року, проте знайомий з нею ще до війни. За три останніх роки він жодного разу не бачив [PERSON] , відповідача у справі. [PERSON] особисто подарунків не привозив. На початку війни [PERSON] почав цікавилися дітьми з тією метою щоб не бути мобілізованим. [PERSON] телефонує дітям, але діти про нього не згадують. Останній раз до [PERSON] дітей відвозили у 2023 році. [PERSON] до дітей телефонував двічі. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП. Коли діти були у [PERSON] , то вони просилися до його матері, своєї бабусі, тому що [PERSON] вживав алкогольні напої з друзями у літній кухні. Перед судовими засіданням [PERSON] почав сплачувати аліменти, начебто спеціально. [PERSON] говорила про те, що [PERSON] тричі перераховував їй грошові кошти. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є матір`ю відповідача та бабусею їх спільних з позивачем дітей. ЇЇ син перебував у шлюбі з позивачкою та після розірвання шлюбу як вона із сином так і позивачка привозили внуків на канікули, коли на місяць, коли на тиждень. Син постійно телефонує дітям, які проживають з позивачкою, діти його люблять, проте бояться матері. [PERSON] постійно перераховує грошові кошти колишній дружині на утримання дітей. В селі до сина всі відносяться з повагою, він має будинок, господарство, ходить на роботу на млин. Син не вживає алкогольні напої та наркотичні засоби та не заслуговує на позбавлення батьківських прав. Коли діти перебували у селі, т син возив їх до лікаря, вчив кататися на велосипеді, водив до магазину. Часто [PERSON] приїжджає до міста, де намагаються спілкуватися з дітьми, проте позивачка його не допускає до дітей. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є хрещеною [PERSON] та сусідкою його матері. [PERSON] є прекрасним та нормальним батьком для своїх дітей, діти його люблять. Він вчить дітей їздити на велосипеді, постійно працює, тримає господарство. Останніх пів року колишня дружина [PERSON] не дозволяє йому спілкуватися з дітьми. Раніше діти часток приїжджали до [PERSON] та його матері. Діти завжди були у бабусі, але [PERSON] забирав їх до себе після роботи. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що батько [PERSON] є його добрим товаришем. Два-три місяці тому він привозив [PERSON] з матір`ю до дітей і в його присутності, діти пішли з батьком гуляти в парк. В цей день [PERSON] подарував дитині мобільний телефон та гостинці. Він п`ять-шість разів бачив дітей на подвір`ї батьків [PERSON] , так як проживає поруч з останніми по сусідству. Діти люблять та поважають свого батька. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона працює вчителем у сільській школі, та часто приходить в гості до матері [PERSON] . Після розлучення [PERSON] з [PERSON] , останній дуже хвилювався за дітей. [PERSON] любить дітей, не вживає алкогольні напої та наркотичні засоби. Вона не бачить підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дітей. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Сторони з 02 лютого 2017 року до 13 липня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за однією адресою з матір`ю, яка в свою чергу, є відмінною від реєстрації місця проживання батька. Закладом дошкільної освіти № 2 Білоцерківської міської ради 20 лютого 2024 року видано довідку про те, що [PERSON] не приводить сина [PERSON] до ЗДО, не забирає з дошкільного закладу, не відвідує батьківські збори та святкові ранки сина Білоцерківською гімназією № 5 18 березня 2024 року видано характеристику на учня 2-а класу [PERSON] , згідно з якою батько визиванням сина займається, протягом навчання дитини в школі батько жодного разу не поцікавився успіхами хлопчика, не відвідує батьківські збори. Психолого-педагогічною характеристикою вихованця закладу дошкільної освіти № 2 Білоцерківської міської ради зазначено, що батько хлопчика [PERSON] , [PERSON] в садочку не з`являється тому педагоги не володіють інформацією про вплив батька на [PERSON] . Зі слів матері, батько не бере участі у вихованні [PERSON] , не приділяє йому уваги та вільного часу. Діти сторін періодично звертаються за медичною допомогою сімейного лікаря. Позивачка з січня 2023 року по грудень 2023 року працювала у ПП «Макдональдз Юкрейн ЛТД» та отримала дохід в сумі 58704,57 грн. За місцем роботи характеризується позитивно. Відносно відповідача постановою Ставищенського районного суду від 24 травня 20243 року закрито провадження у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП за реабілітуючою підставою, Згідно медичного висновку відповідач перебував у стані наркотичного сп`яніння. Постановою Таращанського районного суду від 10 квітня 2024 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за чч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно своєї дружини. Постановою Таращанського районного суду від 27 квітня 2020 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за чч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно своєї дружини. Відповідачу на праві власності належить житловий будинок в с. Калинове Таращанського району Київської області. Відповідач з 23 березня 2023 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , з якою виховують сина [PERSON] , [INFO] . Крім цього, дружина відповідача має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] . За місцем проживання відповідач характеризується з позитивної сторони. На праві власності відповідач має автомобіль. Відповідачем надано товарний чек від 17 січня 2022 року про придбання двоярусного ліжка з матрацами на суму 7200,00 грн. Зі слів позивачки, вказане ліжко відповідач придбав їй взамін на попереднє ліжко, яке забрав собі. Відповідачем долучено до матеріалів справи квитанції про перерахування грошових коштів позивачу від 22 березня 2024 року в сумі 3000,00 грн. в якості аліментів за березень 2024 року, від 22 лютого 2024 року в сумі по 3000,00 грн. в якості аліментів за січень та лютий 2024 року; від 01 травня 2024 року в сумі 4000,00 грн. в кості аліментів за квітень 2024 року; від 08 лютого 2023 року в сумі 2000.,00 грн. в якості аліментів за лютий 2023 року; від 04 квітня 2023 року в якості аліментів за березень 2023 року в сумі 2000,00 грн. від 08 листопада 2023 року в сумі 3000,00 грн. в якості аліментів за листопад 2023 року; від 25 грудня 2023 року в сумі 3000.00 грн. в якості аліментів за грудень 2023 року; від 20 квітня 2022 року в сумі 2000,00 грн.; від 15 рудня 2022 року в сумі 2000,00 грн. в якості аліментів за грудень 2022 року; від 30 грудня 2022 року; від 14 червня 2024 року на суму по 3000,00 грн. в якості аліментів за травень та червень 2024 року. Від 17 серпня 2020 року надано чек на придбання дитячих речей, про що висловила своє заперечення позивачка, так як вказані речі не купувалися. Також надано ряд квитанцій та чеків, про переказ грошових коштів, деякі з яких не містять даних додо отримувача грошових коштів та квитанцію про перерахування грошових коштів відповідача на користь позивача в сумі 3015,08 грн. 07 лютого 2022 року та від 07 квітня 2021 року в сумі 2000,00 грн. про перерахування грошових коштів на адресу позивача від [PERSON] . Позивачем долучено відповідь міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 від 26 березня 2024 року про те, що [PERSON] не звертався до центру № 1 з приводу інформування про стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] , на прийоми до задекларовано лікаря не супроводжував. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 825 від 08 жовтня 2024 року надано висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору у даній справі, згідно з яким зазначено, шо [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання і утримання малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , тому позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей є доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91\, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого Державою-учасницею, наприклад, при арешті, тюремному ув`язненні, висилці, депортації чи смерті (включаючи смерть, що настала через будь-яку причину під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така Держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім`ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім`ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призводило до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб). Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 14 Закону України «про охорону дитинства» - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Мати, батько, згідно з вимогами статті 1141 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть, відповідно до статті 164 СК України, бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачпні статею 166 СК України, відповдіно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинні зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько дітей бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Судом з`ясовував думку сторін щодо звиклику в судове засідагння малолітніх дітей сторін для з`ясування в судовому засіданні їх думки з приводи вирішення цивільної справи, проте сторони заперечили проти виклику дітей в судове засідання. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. З урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з ними та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та не погоджується з ним, через те, що даний висновок є однобоким, недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дітей, у зв`язку з тим, що на засіданні комісії з питань захисту дітей заслухано думку лише позивача, без повторного виклику і пояснення відповідача та малолітніх дітей. Правова позиція з даного питання викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21. Аргументи позовної заяви про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей не беруться судом до уваги, так як відповідач [PERSON] спілкується з дітьми, має у власності житловий будинок, позитивно характеризується за місцем свого проживання, не перебуває на обліках в лікарів нарколога та психіатра. Відповідач періодично перераховує грошові кошти позивачці на утримання спільних дітей та намагається брати участь у їх вихованні, шляхом зустрічей з дітьми та придбанням для них подарунків. Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/90. Суд не бере до уваги посилання позички на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 631/2406/15-ц від 13 березня 2019 року; № 296/7848/16-ц від 25 квітня 2019 року; 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року; № 466/9380/17 від 17 червня 2021 року, так як правовідносини у вказаних справах не є ідентичними та подібними до правовідносин, у справі, що розглядається судом. Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, згідно з вимогами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Судовий збір у справі за позовною вимогою щодо позбавлення батьківських прав, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача у зв`язку з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині позовної заяви. З приводу позовної вимоги щодо стягнення аліментів суд виходить з наступного: Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Доказів щомісячної періодичної сплати відповідачем грошових коштів на утримання дітей на користь позивача в добровільному порядку матеріали справи не містять. Крім цього, відповідач та його представник в судовому засіданні 07 листопада 2024 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів вигнали повністю. Суд приймає визнання похованих вимог в цій частин відповідно до ст. 206 ЦПК України, так як вказане визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси третіх осіб. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач за вказаними позовними вимогами звільнена від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині стягнення аліментів на утримання дітей, тобто в розмірі 1 211,20 грн. в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також представником позивача зроблено заяву до суду про стягнення витрат з відповідача на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, яка була надана позивачці пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог. До заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу представником позивача надана до суду наступні докази: 1) Договір про надання правової (правничої) допомоги № 01/03 від 01 березня 2024 року, укладений між адвокатом Павлецькою М.А. та [PERSON] , згідно з яким вартість наданих послуг адвокатом становить 15 000,00 грн; 2) Детальний опис робіт виконаних послуг адвоката від 18 червня 2024 року 3) прибуткові касові ордери від 01 березня 2024 року та 26 березня 2024 року про сплату грошових коштів в сумах 7 000,00 грн та 8 000,00 грн; квитанції до прибуткових касових ордерів від 01 березня 2024 року про одержання адвокатом Павлецькою М.А. від [PERSON] грошових коштів в сумі 8 000,00 грн та 7 000,00 грн відповідно. При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного: Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». В постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц вказано, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. В постанові Об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Таким чином, суд відхиляє заперечення представника відповідача за первісним позовом щодо відсутності детального розрахунку у звіті про обсяг наданих послуг згідно договору про надання правової допоомги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення. У справі, що розглядається, було встановлено фіксований розмір гонорару. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тож сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. І з урахуванням конкретних обставин суд може обмежити розмір, зважаючи на розумну необхідність судових витрат у справі. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, висловлена у додатковій постанові Касаційного господарського суду ВС від 13.02.2024 № 910/12155/22. Беручи до уваги неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, та ухваленням судом рішення про часткове задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про надмірність заявленої суми компенсації витрат, тому суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення у розмірі 5 000.00 грн.

Outcome: partial