Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

02.01.2024 року [PERSON] звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та стягнення компенсації вартості 1/2 частини майна. 06.02.2024 року дана справа надійшла до Котовського міськрайонного суду Одеської області за підсудністю згідно ухвали від 15.01.2024 року. 27.03.2024 року дана справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області за підсудністю згідно ухвали від 15.02.2024 року. Ухвалою суду від 28.03.2024 року заява про забезпечення позову повернута заявнику та позовну заяву залишено без руху. 01.04.2024 року в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Чурсової В.О. про усунення недоліків та про зменшення позовних вимог. Так, представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсацію в розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя у сумі 126\~700 грн. Позов обгрунтований тим, що у період шлюбу набуто автомобіль «Mercedes-Benz» Vito 110D, 1998 р.в. Сімейне життя в них не склалося, рішенням від 22.11.2022 року шлюб розірвано. Згоди щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто. Дана обставина змусила позивача звернутися до суду. 02.04.2024 року надійшла відповідь щодо місця проживання (перебування) відповідача по справі. 02.04.2024 року відкрито провадження по даній справі. 26.04.2024 року від адвоката Бикової О.В. в системі «Електронний суд» надійшла заява про залучення до матеріалів справи додаткових доказів. 14.05.2024 року від адвоката Чурсової В.О. в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення. 08.07.2024 року від адвоката Чурсової В.О. в системі «Електронний суд» надійшла заява про долучення відповіді на адвокатський запит. 05.07.2024 року від адвоката Бикової О.В. надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. 8.08.2024 року від сторони відповідача надійшла заява, згідно якої сторона відповідач визнає позов частково, а саме у розмірі 1/2 частки від суми, за яку продано спірний транспортний засіб. Ухвалою від 26.09.2024 року клопотання представника позивача про проведення автотоварознавчої експертизи залишено без розгляду за заявою сторони позивача. Представник позивача - адвокат Чурсова В.О. в ході судового засідання 30.10.2024 року позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з наведених у позові підстав. Позивач [PERSON] , повідомлений\~ належним чином у судове засідання не з`явилися, про поважність причини неявки суд не повідомив, з заявою про відкладення не звертався. Представник відповідача\~-\~адвокат Бикова\~О.В.\~у судовому\~засіданні 30.10.2024\~року позов\~визначала частково,\~не заперечуючи,\~що спірний\~автомобіль перебував\~у спільній сумісній власності подружжя та був відчужений відповідачем без згоди позивача, однак не погодилася з сумою компенсації, вважаючи докази щодо вартості транспортного засобу, наданого стороною позивача недопустимим, наполягаючи, що розмір компенсації має вираховуватися від вартості за яку автомобіль було фактично відчужено. Відповідач, повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилася, про поважність причини неявки суд не сповістила, з заявою про відкладення не зверталася. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані матеріали, суд дійшов до наступного. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.11.2022 року шлюб між позивачем та відповідачем, що був зареєстрований 16.02.2018 року - розірвано. (а.с. 5-6). У період шлюбу сторонами набуто автомобіль «Mercedes-Benz» Vito 110D, 1998 року випуску. Згідно відповіді на адвокатський запит № 3100 від 20.05.2024 Одеського РУП №2, в ході проведення перевірки щодо встановлення місце знаходження автомобіль марки «Mercedes-Benz» Vito 110D, д/з [NUMBER] , встановлено, що дане авто вічужено [PERSON] за 3400 доларів США в 2023 році (а.с. 99). Вищевказані факт сторонами в ході судового розгляду не оспорювалися. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Позивачем будь-яка згода на відчуження транспортного засобу, що перебував у спільній власності подружжя, не надавалася, що також не оспорювалося стороною відповідача у ході судового розгляду. Касаційним цивільним судом Верховного суду у Постанові від 03.05.2018 року у справі №755/20923/14-ц зазначається, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Середня ринкова вартість транспортного засобу «Mercedes-Benz» Vito 110D, 1998 року випуску на момент подання даної заяви за даними сайту http//: auto.ria.com становить 253 400 грн. Таким чином, позивач має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що дорівнює 126700 грн. Суд не погоджується з твердженнями сторони відповідача про стягнення компенсації у розмірі, який зазначений у довідці Одеського РУП\~№2 про відчуження спірного майна, оскільки, у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18). Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Даний висновок узгоджується з позицією, яка викладена у постанові ВПВС від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19. Таким чином, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав особи в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, надаючи правову оцінку наявним у справі доказам та взаємовідносинам сторін, суд вважає, що з відповідача належить стягнути дійсну вартість майна на час розгляду справи (середньою ринковою вартістю транспортного засобу), що не спростовано стороною відповідача. Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved