Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача. Уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Безсмертний С. М., 02.07.2024 року (вх. № 15619) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований у системі «Електронний суд» 30.06.2024 року) з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просить суд: -визнати виконавчий напис, зареєстрований 26.06.2021 року у реєстрі за № 240530 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. таким, що не підлягає виконанню; - вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг за надання правової допомоги у розмірі 5\~500 грн. 00 коп., а також, судового збору за позовну вимогу немайнового характеру 1\~211 грн. 20 коп. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову 605 грн. 60 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. було вчинено виконавчий напис № 240530 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 11\~060 грн. 20 коп. 18.08.2021 року, державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І., було відкрито виконавче провадження № 66561478 на підставі виконавчого напису № 240530 від 26.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 11\~060 грн. 20 коп. Зазначено, що виконавчий напис вчинено з порушеннями норм ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. п. 3.1. п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зазначена у виконавчому написі сума грошових вимог розрахована неправильно, сума грошових вимог не є безспірною, відповідачем не було подано нотаріусу документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак сторона позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 1-8). ІІ. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 29). Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 28.06.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи позивача у справі (а.с. 39). Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 30.07.2024 року (а.с. 66). Також, уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Безсмертний С. М., 02.07.2024 року (вх. № 15648) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про забезпечення позову, у якій просить суд: -зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 66561478, відкритого на підставі виконавчого напису № 240530 від 26.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості (а.с. 30-33). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.07.2024 року заяву про забезпечення позову передано головуючому судді Галайко Н. М. (а.с. 37). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.07.2024 року заяву уповноваженого представника позивача [PERSON] адвоката Безсмертного С. М. про застосування\~заходів забезпечення\~позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернуто заявнику (а.с. 39-40). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенка Є.\~М.;\~державного виконавця\~Залізничного відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Львові\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Львів)\~Гук М.\~І. Витребувано докази у справі (а.с. 67-69). 08.08.2024 року (вх. № 18560) від Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на виконання ухвали суду від 30.07.2024 року надіслано копії матеріалів виконавчого провадження (а.с. 78). Суд звертає увагу, що не зважаючи на повторне скерування, у тому\~числі в\~електронний кабінет\~(а.с.\~72,\~73,\~99) приватному нотаріусу Остапенко Є. М. ухвали суду від 30.07.2024 року (про\~його залучення\~до участі\~у справі\~в якості\~третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~та витребування\~доказів у\~справі) така залишилася без виконання. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2024 року клопотання відповідача про врегулювання\~спору за\~участю судді у справі повернуто заявнику. ІІІ. Позиція учасників справи. 3.1. Щодо правової позиції відповідача. У вказаний строк відповідач не надав\~суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документа, яка свідчить про отримання відповідачем 01.08.2024 року копії ухвали суду про відкриття провадження в його електронний кабінет (а.с. 74). Таким чином, станом на день ухвалення рішення відповідачу відомо про існування даного судового провадження. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив. Окремо суд приймає до уваги, що 12.07.2024 року (вх. № Еп-3063/24) до суду надійшло письмове клопотання сторони відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за підписом директора Кожем`ченко Ю. М. про врегулювання спору за участю судді, з посиланням на те, що спір можливо вирішити у мировому порядку за умов взаємних поступок (а.с. 43). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2024 року клопотання відповідача про врегулювання\~спору за\~участю судді у справі повернуто заявнику. Разом з цим, сторона відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за підписом директора Кожем`ченко Ю. М. подала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог (а.с. 44), згідно якої відповідач визнає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просить стягнути з відповідача 50% судового збору у порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. 3.2. Щодо правової позиції третіх осіб. Треті особи не скористалася своїм правом на подання пояснень на позовну заяву та відзиву на позовну заяву. У матеріалах\~справи міститься\~рекомендоване повідомлення\~про вручення\~поштового відправлення,\~яке свідчить\~про отримання\~державним виконавцем 05.08.2024 року копії ухвали суду про відкриття провадження (а.с. 77). Також у матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документа, яка свідчить про отримання приватним нотаріусом 01.08.2024 року копії ухвали суду про відкриття провадження в його електронний кабінет (а.с. 73). Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024\~року, згідно якої\~вказано,\~що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)». Окремо суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу місцязнаходження третьої особи копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Третя особа приватний нотаріус кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 98). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка третьої особи не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Так, суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено\~ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи. За змістом копії виконавчого напису, вчиненого 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., який зареєстровано у реєстрі за № 240530 (а.с. 83), його вчинено на підставі договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 1755912 від 04.02.2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] . При цьому, в оскаржуваному виконавчому написі вказується, що стягнення заборгованості з [PERSON] , проводиться за період з 20.06.2021 року по 26.06.2021 року, загальна сума заборгованості становить 11 060 грн. 20 коп., у тому числі: -6\~000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; -5\~035 грн. 20 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; -25 грн. 00 коп. плата за вчинення виконавчого напису. Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про відкриття\~виконавчого провадження від 18.08.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66561478 щодо примусового виконання зазначеного виконавчого напису № 240530 від 26.06.2021 року (а.с. 15, 85). Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про розмір\~мінімальних витрат\~виконавчого провадження від 18.08.2021 року, визначено для [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 86). Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про стягнення\~виконавчого збору від 18.08.2021 року стягнуто з [PERSON] виконавчий збір (а.с. 87). Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про звернення\~стягнення на\~заробітну плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника від 06.09.2021 року стверджується, що на доходи [PERSON] , здійснюються відрахування до виплати загальної суми боргу, що становить 12\~335 грн. 22 коп. (а.с. 93). Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про арешт коштів боржника від 06.09.2021 року стверджується, що накладено арешт на грошові кошти [PERSON] (а.с. 94). Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про арешт майна боржника від 18.08.2021 року стверджується, що накладено арешт на усе майно, що належить [PERSON] (а.с. 95). Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гук М. І. про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2022 року стверджується, що виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 97). V. Застосоване судом законодавство. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме: визнано незаконною\~та нечинною\~постанову Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~року №\~662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року рішення суду залишено без змін. Так, суд враховує у якості рекомендаційного (консультаційного) роз`яснення, викладене у п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року (у редакції постанови КМУ від 29.11.2001 року). Пунктом 1\~зазначеного Переліку\~передбачено,\~що для\~одержання виконавчого\~напису за\~нотаріально посвідченими\~угодами,\~що передбачають\~сплату грошових\~сум,\~передачу або\~повернення майна,\~а також\~право звернення\~стягнення на\~заставлене майно,\~нотаріусу подаються:\~а)\~оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. п. 5 гл. 16 «Вчинення виконавчих написів» р. ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. VІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Так, суд враховує, що оскаржуваний виконавчий\~напис вчинений нотаріусом 26.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Доказів та обґрунтувань того, що договір, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис був нотаріально посвідчений, учасниками судового провадження не надано. Таким чином, матеріалами справи не спростовано, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Оскільки, судом встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова\~позиція викладена\~в постанові\~Верховного Суду\~від 21.10.2020\~року у\~справі №\~172/1652/18\~(провадження\~№ 61-16749св19),\~де,\~зокрема,\~зазначено наступне:\~«укладений між\~банком та\~позивачем кредитний\~договір,\~який наданий\~нотаріусу для\~вчинення виконавчого\~напису,\~не був\~посвідчений нотаріально,\~тому наявні\~підстави для\~визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~саме у\~зв`язку з\~недотриманням умов\~вчинення виконавчого\~напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Пізніше таку правову позицію підтвердила також і Велика Палата Верховного Суду, яка у п. 93-95 постанови від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, суд приймає до уваги, що у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного вищевказаній постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Так, у справі, яка розглядається, відповідачем не доведено, а позивачем оспорюється, що сума заборгованості була саме такою, як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. З матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Суд враховує, що у постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.01.2023 року у справі № 619/4933/20 (провадження № 61-12141св21) якщо відповідачем не доведено направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, це є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. VІІ. Судові витрати по справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 7.1. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті (а.с. 44), при поданні позову позивачем сплачено 1\~211 грн. 20 коп. (а.с. 10) судового збору, а тому [PERSON] слід повернути з державного бюджету 605 грн. 60 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), та на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 605 грн. 60 коп. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). 7.2. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно положень ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд приймає до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, який покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018 року, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/15687/15-ц від 14.11.2018 року, № 753/15683/15 від 26.09.2018 року, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 910/3929/18 від 18.06.2019 року. Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача 5\~500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 8). Так, на підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: - копію договору про надання правової допомоги № 34/24 від 19.06.2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Безсмертним С. М. (а.с. 16); - копію додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 34/24 від 19.06.2024 року (де вказано вартість послуг на суму 5\~500 грн. 00 коп.) (а.с. 17-18); - копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1304236 (а.с. 9). Суд приймає до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta\~sunt\~servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі № 910/8342/21). Суд приймає до уваги те, що відповідач своїм правом на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката скористався, так, 12.07.2024 року (вх. № Еп-3064/24) сторона відповідача подала письмове клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 45-46). Із змісту вказаного клопотання вбачається, що сторона відповідача просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3\~000 грн. 00 коп. Так, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved