Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

31.05.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання, в розмірі 49\~606, 33 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.07.2008 між [PERSON] та АКБ «Форум» був укладений Кредитний договір №205/08/26-ZNv, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 62\~000 дол. США зі сплатою 13,5% річних. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2010 по справі №2-3606/10 було стягнуто з [PERSON] 471\~540, 30 гривень заборгованості за Кредитним договором та 1820,00 грн судового збору. Станом на дату подачі позову рішення суду залишається не виконаним. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2019 було замінено стягувача у справі №2-3606/10 на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». У зв`язку із цим, представник позивча просить стягнути із відповідача суму 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням суду від 30.09.2010 по справі №2-3606/10 за період з 01.05.2022 по 23.02.2022, яка становить 11\~588, 26 грн. сума 3% річних, 38 018, 07 грн. інфляційні втрати. Ухвалою судді від 05.06.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 08.07.2008 між АКБ «Форум», в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №205/08/26-ZNv, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 62 000 дол. США зі сплатою 13,5% річних, зі строком повернення не пізніше 7 липня 2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2010 по справі №2-3606/10 позов АКБ «Форум» в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості, було задоволено та стягнуто [PERSON] на користь Акціонерного комерційного Банку «Форум» в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» 471540 (чотириста сімдесят одну тисячу п`ятсот сорок) грн. 30 (тридцять) коп., що станом на 30.09.2010 року еквівалентно 29586,82 доларам США заборгованості за кредитним договором №205/08/26-ZNv від 08.07.2008. 01.02.2011 на виконання вищевказаного рішення суду, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області був виданий виконавчий лист по справі №2-3606/10. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2019 замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста». При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно достатті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Положеннями ст.611 ЦК України передбачено те, що у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов?язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України передбачає, що нарахування процентів тісно пов?язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому нарахування інфляційних та 3% річних не є неустойкою у розумінні положення ст.549 цього Кодексу. Отже, грошове зобов`язання це зобов`язання по сплаті певної грошової суми, яке повинно припинятися шляхом його належного виконання. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України). При розгляді справи, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» виникло грошове зобов?язання внаслідок постановлення рішення суду, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №205/08/26-ZNv від 08.07.2008 в розмірі 471540 (чотириста сімдесят одну тисячу п`ятсот сорок) грн. 30 (тридцять) коп., що станом на 30.09.2010 року еквівалентно 29586,82 доларам США. Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.01.2024 справа №183/7850/22 (провадження № 61-14740св23). У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)). Натомість, за змістом наведеної вище норми закону (стаття 625 ЦК України), нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов?язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ст. ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 752/23412/18 від 19.05.2021 року, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Верховний Суд зауважує, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. В свою чергу, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому, виходячи з принципу диспозитивностї цивільного судочинства, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягенння із відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 11588,26 грн. При цьому, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» інфляційних втрат в розмірі 38018,07 гривень і доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки як встановлено судом з відповідача за зобов`язання по кредитному договору №205/08/26-ZNv від 08.07.2008 стягнуто 471540 (чотириста сімдесят одну тисячу п`ятсот сорок) грн. 30 (тридцять) коп., що станом на 30.09.2010 року еквівалентно 29586,82 доларам США, а тому суд вваєжає, що позивач захищений від інфляційних втрат щодо несплаченої суми заборговансоті, оскільки сума боргу відповідача виражена в доларовому еквіваленті. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 23,36 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 707,34 грн. (3028/100%х23,36%) та витрати на правову допомогу в розмірі 2102,40 грн. (9000/100%х23,36%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial