Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на частину житлового будинку за адресом [ADDRESS] в порядку спадкування за законом другої черги після смерті [PERSON] , який є його братом. В обґрунтування вимог вказав, що вказаний будинок належав [PERSON] , а після його смерті [INFO] , будинок успадкував його син [PERSON] , який також помер [INFO] .. Після його смерті спадщину прийняв син [PERSON] , але також помер [INFO] . Спірний будинок ніхто із спадкоємців як спадщину не оформив але фактично прийняв шляхом проживання за однією адресою зі спадкодавцем. В судове засідання 30.10.2024р. сторони не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява від представника відповідача, згідно якої Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області не заперечує проти вирішення справи на користь позивача. Одночасно просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої\~статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідив докази зазначає про таке. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно довідки БТІ №4514/01-04 від 21.09.2023р. та інформаційної довідки із реєстру речових прав, право власності на будинок за адресом [ADDRESS] не зареєстроване. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року по справі №557/1209/16-ц. З огляду на обставини, які повідомив позивач, можна допустити такого висновку, що визначально будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] від 05.04.2003р. притому доказів на якій правовій підставі належав померлому будинок, або його частка, суду не надано. Після його смерті була відкрита спадкова справа №348. Згідно якої померлий заповіту не залишив, а на прийняття спадщини подала заяву його дочка [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом ВАО 174184 від 29.12.2003р., яке складається із грошових заощаджень з процентами і компенсаціями на рахунках Ощадбанку. Крім того, спадкова справа містить копію листа Виконавчого комітету сільської ради №5404 від 29.12.2003р. в якому вказано, що [PERSON] постійно проживав та був прописаний у с.Дубечне, Старовижівського району, Волинської області. Після його смерті залишився житловий будинок і заповіт не посвідчувався. Спадкоємцем вказаного будинку є його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про успадкування в 6 місячний строк та нагляду за спадковим майном з квітня 2003р. Як зазначено в ст.548 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як зазначив ВС у Постанові 19 січня 2022 року, справа №\~280/4/18 у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину,\~а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. За таких обставин, принаймні у позивача щодо спадкового будинку виникає спір із [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Проте позивач позовних вимог до неї або її спадкоємців не висуває. Позивач будучи повідомлений належним чином приймав участь у розгляді справи через свого представника адвоката Кот С.І., який надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, що зумовлює суд відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Позивач пред`явив позовні вимоги до Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області, яка подала заяву про розгляд справи без участі та вказала, що не заперечує проти вирішення справи на користь позивача за умови достатніх правових підстав. Відповідною правовою умовою залучення судом іншого відповідача (співвідповідача) є ініціатива позивача шляхом подання відповідного клопотання передбаченого ч.2 ст.51 ЦПК України. Як зазначив\~ВС у\~Постанові від\~22\~березня 2023\~року,\~справа №\~509/5080/18 пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові. Щодо аргументів спадкування, після смерті [PERSON] сином [PERSON] , суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б достовірно вказали на прийняття ним спадщини. ВС у Постанові від 25 березня 2020 року, справа № 305/235/17 наголосив, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Так в довідці Дубечненської сільської ради №243 від 03.03.2023р. вказано, що [PERSON] зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . До дня смерті він проживав разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , невісткою [PERSON] та онуками [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в довідці також вказано, що [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину у виді будинку де вони проживали шляхом вступу в управління майном. Зазначена довідка не містить відомостей про прийняття дочкою [PERSON] спадщини у виді частки або цілого будинку, що не відповідає відомостям наданих у вищевказаному листі сільської ради №5404 від 29.12.2003р., що в свою чергу породжує суперечності у наданій суду інформації, а також суперечить відомостям, що містяться у спадковій справі заведеної після смерті [PERSON] . Отже з урахуванням цього, суд визнає довідку №243 від 03.03.2023р. не достовірною згідно ст.79 ЦПК України, оскільки на її підставі не можна встановити дійсні обставини справи. [PERSON] згідно свідоцтва [NUMBER] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] .. Спадкові справи після їх смерті не заводилися, що підтверджують відповідні витяги з реєстрів. Інших доказів на якій правовій підставі вони вступили в управління спірним будинком суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач Дубечненська сільська рада Ковельського району Волинської області не є належним відповідачем у правовідносинах встановлених судом щодо спадкування. Що стосується права власності [PERSON] на будинок (або його частку) суд вважає його недоведеним в розумінні ст.81 ЦПК України, оскільки позивачем суду не надано належних та достовірних доказів (щодо мотивів порядку набуття права власності до 1992р. наведено вище), за таких умов в задоволенні позову до Дубечненська сільська рада Ковельського району Волинської області слід відмовити. Інші докази надані позивачем не впливають на висновок суду та суттєвого значення у встановлених судом правовідносинах не мають.

Outcome: dismissed