Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 07.09.2024 о 13:43 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] та транспортного засобу «Renault Sandero», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2024 відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом ПАТ НАСК «Оранта». На відшкодування шкоди, завданої ДТП, ПАТ НАСК«Оранта», здійснило виплату позивачу у розмірі 138341,96 грн. Позивачем було встановлено, що згідно акту виконаних робіт ним сплачено 157241,96 грн., тобто різниця складає 18900 грн. А тому просить стягнути з [PERSON] 18900 грн. заподіяної матеріальної шкоди, судові витрати та сплачений судовий збір. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2024 року справу № 306/1592/24 (провадження № 2/306/701/24) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 14). 09 серпня 2024 року ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 27 серпня 2024 року позивач на виконання вимог ухвали суду подав змінену позовну заяву про стягнення 18900,00 гривень завданої матеріальної шкоди (а.с.18-21). 05 вересня 2024 року суддею винесено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (а.с.24). В судовому засіданні позивач та адвокат позивача просили стягнути з відповідача 18900 грн. заподіяної матеріальної шкоди,моральну шкоду, судові витрати та сплачений судовий збір. Заслухавши пояснення позивача та адвоката позивача, суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Так, судом встановлено, що постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.(а.с.6). На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта». За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пленум Верховного Суду України у постанові №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого(ст.6 Закону). За змістом статей 9, 22-31, 35,36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно акту виконаних робіт №Fo-К-0008775 вартість робіт складає 54230 грн, запасні частини та матеріали складають 102 561,96 грн.(а.с.9). Відповідно до акту виконаних робіт №Fo-К-0009275 за мийку та прибирання салону оплачено 450 грн. (а.с.10). ПАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 138341,96 грн.(а.с.11). Судом встановлено, що згідно актів виконаних робіт позивачем сплачено 157241,96 грн. ПАТ НАСК «Оранта» оплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 138341,96 грн. тобто різниця складає 18900,00 грн. Разом з тим, суд не бере до уваги акт виконаних робіт № Fo-К-0009275, оскільки позивачем оплачено за мийку та прибирання салону 450,00 грн., а не за ремонт автомобіля. А тому стягненню підлягає лише 18450,00 грн. завданої матеріальної шкоди. Щодо моральної шкоди, яку заявив адвокат у судовому засіданні, то суд зазначає наступне. Ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2024 року позов позивача було залишено без руху з підстав не сплати судового збору за вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також щодо відшкодування моральної шкоди, позивачем не повно було викладено обставини справи з зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди. На виконання ухвали суду позивач подав змінену позовну заяву, в якій просив тільки стягнути з відповідача 18900,00 гривень завданої матеріальної шкоди та відповідно подано квитанцію про сплату судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 1211.20 гривень (а.с.17-25).Тобто позивачем не було заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди. Що стосується витрат на правову допомогу адвоката,то суд зазначає наступне. За положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"(далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За змістом положень ст.29 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Відповідно до частин першої, другої ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому Законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 21.10.2024 року в розмірі 4000,00 гривень, проте відсутність доказів оплати витрат на правову допомогу(чеків,квитанцій) є підставою для відмови у задоволенні відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що позивачем не надано документально підтверджених витрат на правову допомогу, необхідно в задоволені такої вимоги відмовити. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial