Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи 08.07.2024 року представник позивача ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" Грибанов Д. В. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування своїх вимог ствердив, що 07 липня 2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10409-07/2023, який був підписаний електронним підписом позичальника. 27.12.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННІ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 27122023, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ») за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно договору, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 27.12.2023 до Договору факторингу № 27122023 від 27.12.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 899,62 грн., з яких: 5 700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 199,62 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.12.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 10409-07/2023 в розмірі 20\~899,62 грн., з яких: 5\~700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~199,62 грн. - сума заборгованості за відсотками. 08 червня 2023 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики № 4443296 у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 14/06/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16\~122,96 грн., з яких: 3\~367,64 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12\~755,32 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0.00 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 4443296 в розмірі 16\~122,96 грн., з яких: 3 367,64 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 755,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути заборгованість з [PERSON] за кредитним Договором № 10409-07/2023 в розмірі 20 899,62 грн., з яких: 5\~700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 199,62 грн. - сума заборгованості за відсотками; за Договором позики № 4443296 в розмірі 16 122,96 грн., з яких: 3 367,64 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 755,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі: 37 022,58 грн. та понесені судові витрати. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників процесу Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з`явився, однак в позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке доставлене у військову частину, де проходить службу відповідач. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 10.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання, призначене на 30.07.2024 року сторони не з`явилися, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи розгляд справи відкладено на 15.08.2024 року. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання 15.08.2024 року, розгляд справи відкладено на 03.09.2024 року. Ухвалою суду від 03.09.2024 року провадження у даній цивільній справі зупинено, до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі ЗС України. Ухвалою суду від 30.10.2024 року поновлено провадження у даній справі, оскільки встановлено, що відповідач [PERSON] має можливість брати участь у судовому засіданні при розгляді цивільної справи щодо нього, що підтверджується листом повідомленням з військової частини, де проходить військову службу відповідач. В судове засідання 07.11.2024 року сторони не прибули. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених\~ст. 280 ЦПК України, 07.11.2024 року судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом 07 липня 2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10409-07/2023, який був підписаний електронним підписом позичальника. Згідно договору кредит надався на власні потреби позичальника, в розмірі 5700 грн., строком на 360 днів, дата погашення кредиту 30.06.2024, процентна ставка фіксована, становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. Відповідно до інформації, яка надається споживачу до укладення договору споживчого кредиту згідно паспорта споживчого кредиту , [PERSON] , надаються грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 5 700, 00 гривень; строк користування - 360 днів; надання кредиту безготівковим шляхом, процентна ставка (відсотків річних) 1,99 % в день, що становить 726,35 % річних. 27.12.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «АЄПБ» укладено Договір факторингу № 27122023, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, що підтверджується Актом прийому передачі Реєстру боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру божників до Договору факторингу № 27122023 від 27.12.2023 року, за божником [PERSON] згідно кредитного договору № 10409-07/2023 рахується заборгованості за основною сумою боргу - 5 700,00 грн. та сума заборгованості за відсотками 15 199,62 грн. (разом 20 899,62 грн.) перейшла до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 10409-07/2023 від 07.07.2023 за період 27.12.2023 по 31.05.2024 року, заборгованість становить 5 700,00 грн. за основною сумою боргу та 15 199,62 грн. заборгованість за відсотками. 08 червня 2023 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики № 4443296. Згідно даного договору, сума позики становила 7 000,00 грн., позика надавалася на строк 15 днів (23.06.2023), базова процентна ставка за перший день користування 11,11%, з другого дня користування 2,50 %. Дата повернення позики 23.06.2023. Позивачем, як доказ, долучено до матеріалів цивільної справи договір факторингу укладений між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (клієнт) 14.06.2021 року № 14/06/21. Відповідно до Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, сторони погодилися внести зміни до п.1.3 вищезазначеного Договору. Відповідно до Додаткової угоди № 22 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та Акту прийому передачі Реєстру Боржників № 23 від 11.04.2024 року за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, фактор від клієнта прийняв Реєстр Божників № 23 від 11.04.2024 року в якому є [PERSON] із зазначеними заборгованостями 3 367,64 грн. та 16 122,96 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 4443296 від 08.06.2023 яка розрахована за період з 11.04.2024 по 31.05.2024 року, сума заборгованості становить 3 367,64 грн. основний борг та 12 755,32 грн. заборгованість за відсотками. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як регламентовано ст.13 Закону України"Про електронну комерцію", розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України"Про платіжні послуги","Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. У силу положень ч.2 ст.41, ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1)надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2)надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3)надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4)використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5)надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6)надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за позиками не долучено документів, передбачених ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Досліджуючи надані розрахунки, такі самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договорами, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. До того ж, такі розрахунки не містить ні порядку, ні розмірів, ні часу нарахування відсотків у такій сумі, що унеможливлює дослідження та перевірку таких. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Частина 3 статті 2 ЦПК України визначає основні засади (принципи) цивільного судочинства, серед яких, змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.13 ЦПК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст.44 цього кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Згідно з п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України (ч.7 ст.81 ЦПК України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року по справі № 910/14452/20 вказано, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Крім цього, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Отже, обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. Як встановлено судом, у пункті 9.8 договору факторингу від 27 грудня 2023 року чітко визначено, що до нього додається Додаток № 3 Форма Акту прийому-передачі Документації. Відповідно до визначень термінів, які використовуються у даному договорі факторингу, Документація - оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованостей. До переліку документації включено, зокрема, детальні розрахунки заборгованості ( простроченої заборгованості та всіх інших платежів) по кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги та документи, що підтверджують надання ( перерахування) коштів боржникам. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцями були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором та договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, навів докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Суд звертає увагу, що наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за кредитними договорами містять інформацію про розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Однак вказані розрахунки заборгованості не містять жодних відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення договорів, в даному випадку за кредитним договором № 10409-07/2023 від 07.07.2023 до 27.12.2023 та договором позики № 4443296 від 08.06.2023 до 11.04.2024, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). Також суд звертає увагу на наступне. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17; від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Крім того, при ухваленні рішення у справі, суд враховує, що договір позики був укладений між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 08.06.2023 року, тобто через два роки після укладення 14.06.2021 року договору факторингу між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення договору факторингу мало б бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо боржника [PERSON] , на момент укладення договору факторингу, тобто станом на 14.06.2021 року, не було і зрозуміло, такого сторони не могли передбачити. Отже, на думку суду, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника за договором позики від 08.06.2023, оскільки договір позики був укладений 08.06.2023, а договір факторингу, за умовами якого фактору було передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 14.06.2021 , тобто до укладення кредитного договору з відповідачем. Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем в даній частині, оскільки, не довів своє право вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 08.06.2023. Зазначені висновки відповідають судовій практиці суду апеляційної інстанції, викладені у постанові Волинського апеляційного суду від 05.02.2024 року у справі № 161/14832/23 року. Відтак, жодних належних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, матеріали справи не містять. Частина 4 статті 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29.06.2021 у справі №916/2040/20). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Відмовляючи в задоволенні позову суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed