Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яким, з урахуванням заявлених 27.03.2024 р. змін розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка складається з суми позики 12 507 (дванадцять тисяч п`ятсот сім) євро, за борговою розпискою від 10 червня 2023 року, відсотків за період з 07 серпня 2023 р. по 27 березня 2024 р. включно у розмірі 35 339 (тридцять п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) євро та компенсацію моральної шкоди за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) євро, передбачену зазначеною розпискою, а всього стягнути 52 846 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот сорок шість) євро, при цьому зазначені відсотки у розмірі 35 339 євро стягнути в національній українській валюті за офіційним курсом Національного банку України на день фактичного стягнення, іншу суму у розмірі 17 507 (сімнадцять тисяч п`ятсот сім) євро у валюті Євро, а також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позичальник [PERSON] отримав на руки готівкою від позикодавця [PERSON] у борг позику готівкою у сумі 12 507 євро, що станом на 10 червня 2023 року становило 488 945 гривень, для власних потреб (закінчення ремонтних робіт у другому житловому будинку за місцем проживання, оформлення права власності на нього, оформлення кадастрового номеру його земельної ділянки та інші витрати, витрати агентства нерухомості щодо послуги з оцінки та продажу одного із двох житлових будинків для повернення суми позики). Вищезазначену суму позики, а саме 12 507 євро, [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцю у цій же валюті у повному обсязі до 17 години 06 (шостого) серпня 2023 року включно за місцем реєстрації позикодавця в смт. Васищеве Харківського району Харківської області. Позика була надана безвідсоткова, однак у випадку прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання у визначений розпискою строк, позичальник з позикодавцем домовились, що починаючи з 00 год. 00 хв. 07 серпня 2023 року позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю кожного дня до 17 години за адресою його реєстрації фіксовану суму відсотків 105 євро за кожен день користування коштами позикодавця, а також додатково 15 відсотків річних від неповернутої суми без обмеження граничних сум, нарахованих протягом визначеного розпискою строку позовної давності. При цьому для щомісячного розрахунку відсотків першого дня кожного наступного місяця береться не повернута сума позики станом на останній день минулого місяця з додаванням нарахованих сум, передбачених зазначеною розпискою. Сплата відсотків має бути здійснена у гривнях за курсом НБУ на день фактичної сплати. У разі неповернення суми позики у повному обсязі до 17 години 10 серпня 2023 року позичальник зобов`язався негайно сплатити позикодавцю відшкодування моральної шкоди за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 5 000 євро одноразово, що не впливає на продовження нарахування вищезазначених сум. У разі відмови позикодавця від отримання повернутих позичальником грошей (валютних цінностей) або відсутності позикодавця під час повернення позики або її частини у визначеному розпискою місці, позичальник вправі передати їх на депозит будь-якого приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області, що буде свідчити про своєчасне виконання ним умов боргового документа. Стверджуючи, що суму позики для [PERSON] на тих же умовах він отримав від інших фізичних осіб, позивач 27.03.2024 р. подав заяву, якою зазначив, що внаслідок збільшення у часі обсягу його відповідальності перед кредиторами в частині суми повернення позики він вимушений збільшити розмір позовних вимог, оскільки за час, який минув з моменту подання позову, відповідач добровільно з ним не розрахувався, хоча й визнав своїм відзивом від 24.10.2023 позов, вказавши, що всі зазначені у ньому обставини дійсно мали місце, а час прострочення виконання грошового зобов`язання суттєво збільшився. Внаслідок невиконання грошового зобов`язання відповідачем позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом. У судове засідання з`явився позивач [PERSON] та підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, звернувши увагу на те, що після 06 серпня 2023 р. правовідносини з [PERSON] в частині нарахування 105 євро щодня та 15 % річних не пов`язані з самим фактом прострочення виконання останнім грошового зобов`язання, а є платою позичальника за користування його коштами у період з 07 серпня 2023 року, про що прямо зазначено у розписці від 10 червня 2023 р. А тому вважає, що така плата регулюється не ст. 625 ЦК України, а ст. 536 ЦК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про час, дату та місце розгляду справи належним чином через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, в якій з 23.10.2021 р. зареєстрований його електронний кабінет. 24.10.2023 р. [PERSON] через «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву [PERSON] , яким відповідач зазначив, що дійсно 10.06.2023 року, знаходячись у себе вдома, при свідках [PERSON] та [PERSON] його сусідів, отримав від [PERSON] у борг 12507 євро для власних потреб, та зобов`язався повернути позику до 6 серпня 2023 року, про що склав боргову розписку в електронній формі та 10.06.2023 року підписав її своїм кваліфікованим електронним підписом. Про електронну форму документів вони домовились з позивачем, оскільки [PERSON] є людиною похилого віку і щоб не було сумнівів у тому, його підпис у розписці чи не його, вони досягли такої домовленості. Однак відповідач не зміг повернути позику в силу певних обставин у нього були витрати на лікування та реконструкцію майна, була надія, що він встигне продати своє нерухоме майно до 5 вересня 2023 року та розрахуватись із позивачем. Тому 4 вересня 2023 року він склав ще одну розписку в електронній формі і теж підписав своїм кваліфікованим електронним підписом, якою визнав заборгованість у сумі 16546 євро. Цю суму він зобов`язався повернути до 12 години 00 хвилин 5 вересня 2023 р., щоб уникнути сплати 5000 євро у відшкодування моральної шкоди. Про прощення на таких умовах 5000 євро моральної шкоди вони домовились з позивачем 4 вересня 2023 року. Також відповідач у відзиві вказав, що покупця його домоволодіння не влаштували деякі позиції, тому продати своє нерухоме майно йому не вдалося, що бажає продати своє майно, щоб розрахуватись із позивачем, але в силу того, що ще не оформив належним чином частину свого домогосподарства, зазначеного в новому технічному паспорті (другий житловий будинок), це йому не вдалося. Просив вирішити справу на розсуд суду та розглянути справу без його особистої участі. Допитаний в судовому свідок [PERSON] пояснив, що він є військовим пенсіонером, багато років є сусідом відповідача [PERSON] і саме він у 2021 році познайомив позивача [PERSON] з відповідачем, коли останньому була потрібна юридична допомога в місцевому суді. Весною 2023 року [PERSON] звернувся до нього з проханням допомогти отримати кредит для реконструкції домогосподарства, оформлення земельної ділянки та інших потреб і він передав таке прохання різним особам, у тому числі і [PERSON] . Влітку 2023 року [PERSON] повідомив, що має змогу надати позику [PERSON] , бо йому таку позику можуть надати дві інші особи. 10 червня 2023 року у його присутності та у присутності його дружини [PERSON] . [PERSON] передав [PERSON] 12\~507 євро купюрами по 100 євро та 7 євро монетами, у бесідці, розташованій на території домоволодіння [PERSON] . Останній скористався домашнім комп`ютером [PERSON] для оформлення електронного боргового документа розписки від 10 червня 2023 року, та її засвідчення особистим кваліфікованим електронним підписом, файл якого знаходився на флеш-накопичувачі, з яким прибув [PERSON] , а [PERSON] та його дружина [PERSON] засвідчили таку розписку своїми кваліфікованими електронними підписами. Про оформлення розписки в електронній формі позичальник з позикодавцем домовились з огляду на похилий вік [PERSON] , і щоб у будь-якому випадку ні в кого не було сумнівів у достовірності підпису позичальника. У зазначений у розписці строк [PERSON] з [PERSON] не розрахувався і [PERSON] приїхав 04 вересня 2023 року для з`ясування причин не повернення йому позики, і в цей день [PERSON] надав йому ще одну розписку, якою визнав збільшений на той час борг у сумі 16 546 євро, які зобов`язався повернути до 12 години 00 хвилин 05 вересня 2023 р. В такому разі [PERSON] погодився простити позичальнику та не вимагати виплати компенсації моральної шкоди у сумі 5\~000 євро. Як і того разу, [PERSON] для оформлення другої розписки скористувався комп`ютером [PERSON] , а сам [PERSON] та його дружина [PERSON] засвідчили розписку своїми кваліфікованими електронними підписами як свідки. Однак через кілька днів [PERSON] дізнався, що [PERSON] не виконав свого грошового зобов`язання та коштів [PERSON] не повернув. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала аналогічні пояснення, підтвердивши свою участь як свідка при наданні [PERSON] позики [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 червня 2023 року [PERSON] була складена розписка в електронній формі та підписаною його кваліфікованим електронним підписом, який підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Відповідно до вказаної розписки позичальник [PERSON] отримав на руки готівкою від позикодавця [PERSON] у борг позику готівкою у сумі 12 507 євро, що станом на 10 червня 2023 року становило 488 945 гривень, для власних потреб (закінчення ремонтних робіт у другому житловому будинку за місцем проживання, оформлення права власності на нього, оформлення кадастрового номеру його земельної ділянки та інші витрати, витрати агентства нерухомості щодо послуги з оцінки та продажу одного із двох житлових будинків для повернення суми позики). Вищезазначену суму позики, а саме 12 507 євро, [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцю у цій же валюті у повному обсязі до 17 години 06 серпня 2023 року включно за місцем реєстрації позикодавця в смт. Васищеве Харківського району Харківської області. Позика була надана безвідсоткова, однак у випадку прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання у визначений розпискою строк, позичальник з позикодавцем домовились, що починаючи з 00 год. 00 хв. 07 серпня 2023 року позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю кожного дня до 17 години за адресою його реєстрації фіксовану суму відсотків 105 євро за кожен день користування коштами позикодавця, а також додатково 15 відсотків річних від неповернутої суми без обмеження граничних сум, нарахованих протягом визначеного розпискою строку позовної давності. При цьому для щомісячного розрахунку відсотків першого дня кожного наступного місяця береться не повернута сума позики станом на останній день минулого місяця з доданням нарахованих сум, передбачених зазначеним абзацом розписки. Сплата відсотків має бути здійснена у гривнях за курсом НБУ на день фактичної сплати. В разі не повернення суми позики у повному обсязі до 17 години 10 серпня 2023 року позичальник зобов`язався негайно сплатити позикодавцю відшкодування моральної шкоди за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 5 000 євро одноразово, що не впливає на продовження нарахування вищезазначених сум. В разі відмови позикодавця від отримання грошових коштів (валютних цінностей), які повертає йому позичальник, або відсутності позикодавця під час повернення позики або її частини у визначеному розпискою місці, позичальник вправі передати їх на депозит будь-якого приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області, що буде свідчити про своєчасне виконання ним умов боргового документа. 04 вересня 2023 року [PERSON] склав ще одну розписку в електронній формі, яку підписав своїм кваліфікованим електронним підписом, якою визнав заборгованість у сумі 16546 євро. Цю суму він зобов`язався повернути до 12 години 00 хвилин 5 вересня 2023 р., щоб уникнути сплати 5000 євро у відшкодування моральної шкоди. Про прощення на таких умовах 5000 євро моральної шкоди у разі сплати боргу вони домовились з позивачем 4 вересня 2023 року. Однак встановлений строк 05 вересня [PERSON] борг позивачу не повернув. 27.03.2024 позивач [PERSON] надіслав до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС заяву, якою збільшив розмір позовних вимог, пославшись на ті обставини, що внаслідок збільшення у часі обсягу його відповідальності перед кредиторами [PERSON] та [PERSON] в частині суми повернення позики він вимушений збільшити розмір позовних вимог, оскільки за час, який минув з моменту подання позову відповідач добровільно з ним не розрахувався, хоча й визнав своїм відзивом від 24.10.2023 позов, вказавши, що всі зазначені у ньому обставини дійсно мали місце, а час прострочення виконання грошового зобов`язання суттєво збільшився. До суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли засвідчені кваліфікованими електронними підписами заяви [PERSON] та [PERSON] , якими вони підтвердили факт надання позики [PERSON] у сумі 12\~500 євро, які останній позичив [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами статей 1046 та 1047 ЦК України по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. За приписами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Розписка від 10 червня 2023 р. та розписка від 04 вересня 2023 р. підписані кваліфікованим електронним підписом відповідача, прирівняні законом до власноручно підписаних відповідачем письмових документів. При цьому посвідчення підпису нотаріусом для його ідентифікації не вимагається. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. З розписок відповідача та повідомлень позивача вбачаються договірні відносини, які притаманні правовідносинам за договором позики, укладеному за допомогою інформаційно-комунікаційних систем шляхом надіслання електронних документів, підписаних кваліфікованим електронним підписом, на електронні скриньки сторін. Визначення таких електронних скриньок як сторін, так і свідків, у розписці від 10 червня 2023 р., підписання її кваліфікованим електронним підписом та схвалення електронним повідомленням, підписаним кваліфікованим електронним підписом позивача, свідчить про існуючу домовленість між сторонами укласти договір позики за допомогою інформаційно-комунікаційних систем. Отже, створені окремі електронні документи розписка від 10 червня 2023 р. та розписка від 04 вересня 2023 р., підписані кваліфікованим електронним підписом відповідача, є такими, що укладені у письмовому вигляді з власноручним підписом [PERSON] . Досліджена судом боргова розписка від 10 червня 2023 р. має всі необхідні ознаки договору позики, передбачені ст. 1046 ЦК України, згідно якій одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розпискою від 10 червня 2023 р. відповідач засвідчив, що отримав на руки у борг позику готівкою у сумі 12 507 євро, що станом на 10 червня 2023 року становить 488 гривень, для власних потреб. На підставі вищезазначеного правовідносини між сторонами розглянуті судом як за договором позики, укладеному у письмовому вигляді. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець після передачі позичальнику грошових коштів набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Оскільки відповідач не повернув позивачу грошові кошти в сумі 12 507 євро, за борговою розпискою від 10 червня 2023 року, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Законом не заборонено стягнення коштів в іноземній валюті, як то заявлено позовними вимогами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц викладено наступні висновки: у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до умов розписки від 10 червня 2023 року не передбачено відповідальності позичальника за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді штрафу, пені, неустойки, а у період після 06 серпня 2023 р. передбачено нарахування 105 євро щодня та 15 відсотків річних від неповерненої суми за щоденне користування коштами позикодавця, а не за сам факт прострочення виконання грошового зобов`язання, застосуванню підлягає ст. 536 ЦК України, частина перша якої передбачає обов`язок боржника сплачувати за користування чужими коштами суму, визначену договором, про що визначено ч. 2 ст. 536 ЦК України. При цьому суд встановив, що умови надання позики та користування коштами позикодавця у різні визначені розпискою періоди є різними. Так, з 10 червня 2023 р. до 06 серпня 2023 р., яке є останнім днем, коли відповідач був зобов`язаний повернути всю суму позики, позика є безвідсотковою. Однак у випадку прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання у визначений розпискою строк, позичальник [PERSON] з позикодавцем [PERSON] домовились, що починаючи з 00 год. 00 хв. 07 серпня 2023 року позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю кожного дня до 17 години за адресою його реєстрації фіксовану суму відсотків 105 євро за кожен день користування коштами позикодавця, а також додатково 15 відсотків річних від неповернутої суми без обмеження граничних сум, нарахованих протягом визначеного цією розпискою строку позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що нарахування вищезазначеної суми 105 євро щодня та 15 відсотків річних від неповернутої суми не є штрафними санкціями чи нарахуванням процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, а є умовами подальшого користування коштами позикодавця у випадку не повернення позики до 06 серпня 2023 року, тобто у період з 07 серпня 2023 року до дня повернення всієї суми позики, що регулюється ст. 536 ЦК України. Обов`язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, передбачений ч. 1 ст. 536 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивачем до суду надано детальний розрахунок суми позики з урахуванням нарахованих обов`язкових до сплати позичальником платежів та процентів за користування коштами позикодавця, з яким погоджується суд, а саме: сума позики 12 507 євро; нараховані відсотки з 07 серпня 2023 по 28.03.2024 (235 днів) х 105 євро = 24 675 євро; 15 % річних від суми, якою користується відповідач, становить 10 664 євро. Крім того, сума компенсації моральної шкоди, передбачена розпискою, становить 5 000 євро. Отже, загальна сума заборгованості складає 52 846 євро. Отримавши копію заяви про збільшення розміру позовних вимог, до якої додано детальний розрахунок заборгованості, відповідач альтернативного розрахунку до суду не надав, як не надав і заперечення проти збільшеного розміру позовних вимог. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, а доказів інших судових витрат ним до суду не надано, судовий збір з відповідача не стягується і компенсується за рахунок держави. \~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного і

Outcome: approved