Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 90% грошового утримання судді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В листопаді 2020 року він разом із заявою про примусове виконання рішення у справі № 440/1571/20 направив оригінал виконавчого листа № 440/1571/20 від 02.12.2020 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області постановою від 14.12.2020 року відкрило виконавче провадження, але відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення до цього часу не виконав, посилаючись на відсутність коштів у Державному бюджеті України. Він вказує, що вже майже 5(п`ять) років позбавлений права розпоряджатися своїми коштами на відтворення своєї життєдіяльності, однак відповідач декларативно посилається на норми законів та нормативно-правових актів України, якими передбачена діяльність державних органів України, з метою виправдати свою бездіяльність і умисне невиконання судового рішення. Разом з тим, відповідач умисно приховує свою бездіяльність і тим самим посилається на відсутність коштів для виплати заборгованості. З умисної вини Державного органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, я протягом тривалого часу позбавлений отримання заборгованості у розмірі 1\~622\~949,913 грн. пенсії щомісячного довічного грошового утримання. Рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Тривале невиконання рішення про стягнення грошових коштів, багаторічне відстоювання справедливості, зумовили виникнення та існування протягом тривалого часу нестійкого психічного стану, змусили його функціонувати за умов постійного діючого стресового фактору, дискомфорту. Із висновку експерта № 1263, проведеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. БОКАРІУСА» Донецького відділення від 13 лютого 2024 року вбачається, що «1. Ситуація незаконного недоотримання щомісячного довічного грошового утримання вплинула на особистість [PERSON] , як психотравмуючий фактор. Вплив психотравмуючого фактору на особистість [PERSON] полягає у заподіянні значних перешкод його звичній життєдіяльності, подолання яких протягом тривалого часу й дотепер вимагає від [PERSON] додаткових надлишкових зусиль. Зазначене суттєво негативно вплинуло на його психологічний стан, значно перешкодило оптимальному та звичному для його особистості соціальному функціонуванню, зруйнувало життєві плани та перспективи, порушило зміст та якість усталеного життя. 2. Ситуація незаконного недоотримання щомісячного довічного грошового утримання зумовила й підтримує у [PERSON] протягом тривалого часу (п`ять років) існування психологічно складних (на моральному рівні) негативних переживань (моральні страждання). Завдані [PERSON] моральні страждання деструктивно впливають на всі основні сфери його життєдіяльності і, у зв`язку з їх інтенсивністю, стійкістю, тривалістю впливу та негативними наслідками для його особистості є суттєвими. Наявність моральних страждань, які мають стійке місце в особистості [PERSON] безпосередньо пов`язані із незаконним недоотриманням щомісячного довічного грошового утримання. 3. Розмір грошової компенсації [PERSON] за заподіяні моральні страждання завданими незаконним недоотримуванням пенсійних виплат становить 216 МЗП (двісті шістнадцять мінімальних заробітних плат), установлених на момент розгляду справи судом.» Таким чином, враховуючи викладене, він просить стягнути з Державного органу - Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на його користь моральну шкоду у визначеному експертизою розмірі 1 533 600 грн. 00 коп. (один мільйон п`ятсот тридцять три тисячі шістсот гривень 00 коп.) та витрати на проведення експертизи в розмірі 17 206 грн. 56 коп. (сімнадцять тисяч двісті шість гривень 56 коп.). Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 липня 2024 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив свою позицію викладену в відзиві на позовну заяву та зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/1571/20 від 31.08.2020 року позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 19 лютого 2020 року та нарахована заборгованість за період з 19.02.2020 по 28.02.2021 в розмірі 1 622 949,13 грн., яка повністю виплачена в жовтні 2024 року. Виплата довічного грошового утримання судді у відставці в новому розмірі [PERSON] здійснюється з 01 березня 2021 року. Заборгованість облікована в органі Пенсійного фонду України для виплати в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. У 2023 році профінансовано виплату заборгованості по рішеннях суду, які набрали законної сили у період по 19.09.2020. Відтак, виплата коштів [PERSON] , на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 №440/1571/20, яке набрало законної сили 16.11.2020, здійснювалось в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Крім того, відповідач вказує, що судове рішення про зобов`язання управління вчинити певні дії, не може вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України, а отже відсутні правові підстави для застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин. Вказує, що Позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені Позивачем. Додатково зазначає щодо висновку експерта №1263 за результатами проведення судово-психологічного дослідження по заяві [PERSON] до компетенції органів Пенсійного фонду належить здійснення призначення/перерахунку/виплати пенсії та ніякий інший орган не може перебирати на себе повноваження Пенсійного фонду. Відповідний висновок експерта не носить зобов`язального характеру. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані належні, допустимі та достовірні докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду від 25.02.2020 № 01-46/74/2020, виданої Апеляційним судом Полтавської області, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року вказане Рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишено без змін. [PERSON] , 02.10.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фону України в Полтавській області, Державної казначейської служби України, Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про виконання вказаного Рішення Полтавського окружного адміністративного суду, що підтверджується копією відповідної заяви. Постановою державного виконавця від 16.06.2021 року підтверджується, що на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за невиконання рішення суду було накладено штраф на користь держави у розмірі 10\~200,00 гривень. [PERSON] 27.10.2021 року на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) направлено скаргу щодо умисного невиконання судового рішення, що підтверджується копією вказаної скарги. Згідно наданого суду повідомлення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 17.10.2023 року, вказано, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абз. 2 п. 7 Розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного Фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного Фонду України від 31.08.2009 року № 21-2. Вказаним повідомленням також зазначено обсяг фінансування видатків ГУ ПФУ в Полтавській області на 2023 рік у розмірі 13,7 млн. грн., пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок Державного бюджету України; зазначено, що профінансовано виплату заборгованості по рішеннях суду, які набрали законної сили у період по 19.09.2020 року та вказано, що виплата коштів позивачу за відповідним рішенням суду здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень. Суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази невиконання відповідачем - Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Полтавській області Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року з 16 листопада 2020 року по день звернення до суду з даною позовною заявою. Обґрунтовуючи невиконання рішення суду, відповідач посилається на відсутність відповідного фінансування у визначений бюджетний період. Суд критично ставиться до зазначених доводів, адже саме на відповідача покладено обов`язок виконання рішення суду. На переконання суду, виконання судового рішення передбачає не тільки, зокрема, здійснення дій, обов`язок вчинення яких покладено на конкретного учасника справи, а і безумовне прагнення до виконання таких дій. Таке прагнення, на думку суду, полягає у забезпеченні, у разі необхідності, усіх без виключення умов для здійснення дій, обов`язок вчинення яких покладено на особу судовим рішенням. У даному випадку таким забезпеченням умов для виконання рішення суду є відповідна реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення. Так, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, що затверджене Постановою КМУ від 23 липня 2014 року № 280, до завдань Пенсійного фонду України відноситься призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Водночас, до завдань ПФУ належить і внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань, що передує вирішенню питання про щорічну виплату пенсій та, відповідно, інших видів грошового забезпечення, у тому числі щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Тобто, суд вважає, що у разі покладення на ПФУ чи його територіальні підрозділи обов`язку рішенням суду щодо здійснення дій по виплати грошового забезпечення, дії, які слід вчинити ПФУ чи його територіальному органу не обмежуються виключно здійсненням дій, передбачених рішенням суду, оскільки у випадку відсутності відповідного бюджетного фінансування ПФУ зобов`язаний також вчинити дії щодо формування відповідної державної політики з метою виконання судових рішень, якими було встановлено порушення в діяльності ПФУ. Проте, у даному випадку, відповідачем лише констатовано факт відсутності фінансування, однак не наведено жодних доводів, що свідчили б про забезпечення ним умов для виконання рішення суду, не надано доказів, що вказували б на активну позицію відповідача щодо реалізації відповідної державної політики, з яких суд міг би встановити ефективність дій відповідача, спрямованих на виконання судового рішення, що суд розцінює як бездіяльність. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не спростовано доводи позивача щодо невиконання ним судового рішення, відтак суд вважає можливим встановити обставини настання моральної шкоди внаслідок зазначеної бездіяльності відповідача, як найменше до жовтня 2024 року. Вирішуючи питання про наявність моральної шкоди, що завдана [PERSON] , суд виходить із наявності вини відповідача у її заподіянні та наявності моральних страждань позивача, їх характеристики, обсягу та тривалості, а також із наслідків, що спричинили такі моральні страждання. В частинах\~1\~та 2\~статті 23\~ЦК України\~зазначено,\~що особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає:\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я;\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду закріплені в ст.1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає, що у своїй сукупності вони дозволяють встановити наявність моральної шкоди, що завдана позивачу бездіяльністю відповідача. Тобто, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язано виконати Рішення суду, яке тривалий час не виконується в повному обсязі, що спричиняє позивачу моральні страждання. Однак, суд частково погоджується з позицією відповідача, що позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені Позивачем. Відповідно, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не в повній мірі доведений позивачем. Оцінюючи доказ наданий позивачем - Висновок експерта за результатами проведення судового психологічного дослідження по заяві [PERSON] №1263 від 13.02.2024 року, суд вважає його недостовірним і недопустимим, з огляду на наступне. Зазначеним Висновком експерта не враховано обставин кореляції моральної шкоди, виникнення якої встановлено у даній справі та моральної шкоди що могла виникнути внаслідок впливу на позивача інших факторів, що випливають, зокрема, із наявності аналогічних спорів за участю позивача, в яких також встановлюються обставини нанесення йому моральної шкоди. Так, у провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа № 552/1087/24 (провадження № 2/554/4514/2024) за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, головуючий суддя Сініцин Е.М.. А також, на порталі «Судова влада» зазначено, що позивач приймає участь у аналогічних справах, що перебувають на розгляді у різних судових інстанціях, де предметом розгляду в тому числі є і моральна шкода. Тобто, суд вважає, що Висновок експерта не містить зазначення взаємопов`язаності наведених у ньому психотравмуючих факторів саме із моральною шкодою, що є предметом розгляду даної справи та/або інших справ, що перебувають на розгляді у суді. З огляду на відсутність у висновку експерта вищенаведених відомостей, суд вважає, що він не відображає дійсного розміру моральної шкоди в даній справі, тому не береться судом до уваги. Відповідно, вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 17206,56 гривень, не підлягають задоволенню. В частинах\~3\~та 4\~статті 23\~ЦК України\~закріплено -\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням того, що Рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/1571/20 від 31.08.2020 року було виконане частково, позивачу виплачується довічне грошового утримання судді у відставці в новому розмірі з 01 березня 2021 року, тобто часткове не виконання Рішення суду не поставило його в скрутне матеріальне становище, відповідно, не потягло тяжких наслідків, суд вважає, що позовні вимоги у розмірі відшкодування моральної шкоди - 1 533\~600,00 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2024 року складає 7100 гривень. З огляду на те, що мінімальна заробітна плата є арифметичним показником, що включає в себе, зокрема розраховані місячні витрати працюючої особи та частину, що така особа може накопичувати, суд вважає, що позивач, як суддя у відставці, що забезпечений довічним грошовим утриманням, відповідно, маючий стабільний дохід, має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі п`яти мінімальних місячних заробітних плат, що складає 35\~500,00 гривень. Такий розмір відшкодування на переконання суду є обґрунтованим, відповідає доведеному обсягу моральної шкоди та забезпечить належний баланс між спричиненою шкодою та її компенсацією, з огляду на порядок формування суми мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму судового збору у розмірі 28,04 гривень.

Outcome: partial