Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Зміст позовних вимог У грудні 2022 року [PERSON] , через представника - адвоката Бондаря Антона Вікторовича, звернувся до суду з позовном до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з його батьком - [PERSON] за місцем його проживання або перебування. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем укладений не був, вони проживали, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі позивача. Після початку повномаштабного вторгнення російської федерації в Україну, відповідач виїхала з сином до Республіки Польща, оскільки на території України було знаходитися небезпечно. Дане рішення було прийнято сторонами спільно. Наразі син повернувся в Україну та проживає з позивачем за місцем своєї та позивача реєстрації в [ADDRESS] . Наразі сторони так і не змогли дійти спільної згоди та порозуміння щодо визначення місця проживання дитини саме з позивачем, оскільки відповідач фактично вже півтора року постійно проживає в Польщі та влаштовує своє особисте життя. Позиція сторони відповідача У заявах про визнання позову та розгляд справи без участі відповідача [PERSON] , посилаючись на ст. 49 ЦПК України, просить суд прийняти заяву [PERSON] про визнання позову; ухвалити рішення про задоволення повністю позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини; цивільну справу розглянути у відсутність відповідачки. Відповідачка у додаткових поясненнях вказує, що вона не має змоги бути присутньою в судових засідання, оскільки постійно проживає за межами України. [PERSON] , [INFO] , наразі постійно проживає з позивачем в квартирі [ADDRESS] . Найближчим часом відповідачка не має наміру повертатися до України, оскільки має постійну роботу за межами України. Відповідачка зазначає, що в неї були сумніви щодо визначення місця проживання сина з позивачем, оскільки вона хотіла, щоб син проживав з нею за межами України. У сторін постійно виникали деякі суперечки щодо цього. Але зрозумівши те, що син наразі хоче проживати саме з батьком, відповідачкою було подано заяви про визнання позову. Рішення суду щодо визначення місця проживання дитини дасть в подальшому змогу позивачу вирішувати побутові та деякі юридичні питання щодо сина в Україні без участі відповідачки. Рух справи Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. 01.01.2024 представник позивача подав до суду клопотання про відкриття провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 24 травня 2024 року, 31 травня 2024 року, 25 липня 2024 року та 09 вересня 2024 року від відповідачки надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи без участі відповідача. 28 травня 2024 року та 02 липня 2024 року представником позивача подано заяву про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті. 27 серпня 2024 року на електронну пошту суду, а 17 вересня 2024 року та 18 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . 23 вересня 2024 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 04 листопада 2024 року від відповідачки надійшла заява про визнання позову та додаткові письмові пояснення. Під час розгляду по суті позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Інші учасники справи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони не перебувають у шлюбі, але мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.11.2010. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з батьком за адресою: [ADDRESS] з 12.10.2023. Відповідно до акту № 2038 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства / фактичного місця проживання особи від 02.11.2023 у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та [PERSON] . З висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини № 107-6164 від 26.08.2024 вбачається, що малолітній [PERSON] повідомив, що бажає проживати з батьком. Зі своєю матір`ю, [PERSON] , він спілкується в телефонному режимі приблизно раз на два місяці, мати проживає за кордоном. Відповідно до довідки із середньої загальноосвітньої школи № 205 Святошинського району міста Києва від 30.07.2024, малолітнього [PERSON] , [INFO] , буде зараховано до 8 класу при наявності відповідних документів. Відповідно до інформації зі Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб від 09.08.2024 № 342/08 родина громадянина [PERSON] не перебуває у складних життєвих обставинах. Дитина має все необхідне для життя та розвитку. Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 22.06.2024 № 296706, громадянин [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався. За інформацією з державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 24.07.2024 громадянин [PERSON] має стабільний дохід. Громадянка [PERSON] надіслала на електронну адресу Служби свої пояснення, в яких повідомила, що вона наразі має роботу в Республіці Польща, не заперечує щодо проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, громадянином [PERSON] . Норми права та мотиви суду Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 звертає увагу, що «фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі». У даному випадку судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з батьком, жодних доказів того, що відповідачка будь-яким чином оспорює право позивача чи чинить будь-які перешкоди щодо проживання дитини з ним матеріали справи не містять, натомість від початку розгляду справи відповідачка визнає таке право позивача. Таким чином стороною позивача не доведено, що між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини, а права позивача порушені, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц та від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц. На час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , досяг чотирнадцятирічного віку та набув право самостійно визначати своє місце проживання, у зв`язку з чим ухвалення рішення про визначення його місця проживання буде порушувати та обмежувати права неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed