Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк", треті особи: приватний нотаріус Дніпровського (Дніпропетровського) міського нотаріального округу Бондар І.М., Коростенський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просить таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3490 вчинений 28.04.2016 року Дніпровського (Дніпропетровського)\~міського нотаріального\~округу Бондар\~І.М.про стягнення з неї на користь АТ КБ\~"Приватбанк"заборгованості\~в розмірі\~35199,76\~грн. тапонесені\~нею судові\~витрати в\~сумі 1211,20\~грн.\~сплачені за подання до суду позовної заяви. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказала,\~що 28.04.2016року приватним нотаріусом Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 3490 про стягнення з позивача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.06.2008 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.06.2008 року по 20.03.2016 року. Загальна сума до стягнення 35199,76 грн. На підставі виконавчого напису в 2018 році було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57269607, яке станом на даний час перебуває на виконанні у Коростенському ВДВС. [PERSON] заборгованості в розмірі 35199,76 грн. за кредитним договором № б/н від 13.06.2008 року, що був укладений з АТ КБ "Приватбанк" не має, будь-яких вимог чи повідомлень про необхідність сплатити борг вона не отримувала, тому заборгованість не є безспірною. Кредитний договір, який вказаний у виконавчому написі як документ, на підставі якого існує заборгованість, не посвідчувався нотаріально. Вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом незаконно, безпідставно, з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 17.09.2024 року винесено ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову та зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Ухвалою судді Лугинського районного суду Житомирської області від 17.09.2024 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні, витребувано у приватного нотаріуса Бондар І.М. завірені належним чином копії документів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис та надано сторонам строк для подання заяв по суті. Позивачка та її представник адвокат Тартачник Ю.М. надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задоволити в повному обсязі. Також представник позивачки надіслав додаткові пояснення, в яких зазначив, що за оспорюваним виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 13.06.2008 року по 20.03.2016 року, тобто за 7 років 9 місяців 7 днів. Вказаним виконавчим написом було стягнуто: - залишок заборгованості за кредитом - 3000,00 грн.; - залишок заборгованості за відсотками - 149034,53 грн.; - пеня та комісія - 9870,00 грн.; - штраф - 1595,23 грн. Однак, ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Боржник в судовому порядку також може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Оскільки за умовами договору боржник мав виконувати зобов`язання з 25 по 30 число кожного місяця впродовж строку кредитування, то перебіг строку позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення черговоро платежу. Тобто, строк позовної давності за вимогами банку станом на момент вчинення викнавчого напису нотаріуса сплив, нотаріус, всупереч норм законодавства про строк позовної давності в 3 роки, стягнуто заборгованість за 7 років. Недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи, що виконавчим написом було стягнуто з [PERSON] ще й штраф та пеню, то доводи відповідача, що вимоги банку є безспірними не є вірним, оскільки банком стягнуто з боржника штраф та пеню, тобто, застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність. Щодо пропуску строку позовної давності по даній справі представник позивача зазначає, що у 2016 році про вчинення оскаржуваного виконавчого напису [PERSON] не повідомляли ні банк, ні нотаріус, на її адресу його не надсилали, докази зворотнього не надані. Постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено 20.09.2018 року, заходи з примусового виконання оспорюваного напису вживаються у 2024 році. Тобто, реально позивачка могла б дізнатись про існування виконавчого напису з часу відкриття виконавчого провадження. Копію виконавчого напису [PERSON] отримала в 2024 році в органі виконавчої служби, після того як їй стало відомо про арешт її рахунків. Перебіг строків позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Оскільки довідатись про існування виконавчого напису позивачка могла лише у 2018 році, а отримала виконавчий напис в 2024 році, то вважає, що строки позовної давності позивачкою не пропущені. Також строки звернення до суду були продовжені на час дії карантину та у зв`язку з введенням воєнного стану на території України. Не знаючи про існування виконавчого напису та не маючи його копії позивачка не володіла інформацією про його зміст, стягувача за таким написом, суб`єкта, який вчинив такий напис, а тому не могла звернутись з позовом до суду без цієї інформації. В разі, якщо суд дійде висновку, що строк позовної давності позивачкою пропущено, то просить суд визнати поважними причини пропущення позовної давності та захистити її порушене право. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. У випадку якщо суд не знайде підстави для відмови в задволенні позову просить застосувати строк позовної давності. Свої заперечення мотивує тим, що 13.06.2008 року [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. В подальшому вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. З підписанням анкети-заяви [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з наданими їй для ознайомлення Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що було засвідчено особистим підписом клієнта. [PERSON] у порушення умов кредитного договору не виконувала належним чином взяті на себе грошові зобов`язання за договором. 28.04.2016 року приватним нотаріусом Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 3490 про стягнення з позивача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 35199,76 грн. Як вбачається з додатків до позовної заяви, жодних розрахунків або доказівневідповідності чи відсутності боргу перед банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання позивачем зобов`язань за вказаним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається. Тобто, позивачка належними доказами не спростовує ні факту заборгованості перед банком, ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Укладений між позивачем та банком договір від 13.06.2008 року не визнаний недійсним і його правомірність презюмується та з огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний, договір не виконувався належним чином, тому він продовжує діяти і до сьогодні. Зазначають, що "безспірність" в розумінні ст. 88 Закону України "Про нотаріат" є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором і боржником правовідносин, при яких презумується наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів,за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності необхідних згаданих вище правовідносин. Виконавчий напис був вчинений нотаріусом у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Представник відповідача також просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач при зверненні до суду пропустив строк позовної давності, який, з урахуванням приписів ст. 257 ЦК України, закінчився 28.04.2019 року. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Від приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Також вона повідомила, що надати належим чином засвідчені копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено 28.04.2016 року за № 3490, не має можливості, оскільки зазначені документи були знищені після закінчення строку їх зберігання, що підтверджується копією акту знищення від 05.01.2021 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положення цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1.ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). У частині 1 статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Як встановлено\~в ході\~судового розгляду,\~13.06.2008\~року між\~ЗАТ КБ\~"ПриватБанк"та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ б/н\~за умовами\~якого остання\~отримала споживчий\~кредит в\~сумі 3000,00\~грн. Станом на 20.03.2016 року всього борг за кредитом становить 33999,76 грн. 28.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського\~нотаріального округу\~Бондар І.М.було вчинено виконавчий напис № 3490 про стягнення 35199,76 грн. з [PERSON] , які є її боргом за кредитним договором б/н від 13.06.2008 року, укладеним між нею та ПАТ "ПриватБанк", яке є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк". Пропонує задовільнити вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" у розмірі: - залишок заборгованості за кредитом - 3000,00 грн.; - залишок заборгованості за відсотками - 149034,53 грн.; - пеня та комісія - 9870,00 грн.; - штраф - 1595,23 грн., що всього становить 33499,76 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. Строк за який провадиться стягнення - сім років дев`ять місяців сім днів, а саме з 13.06.2008 року по 20.03.2016 року. Виконавчий напис набирає чинності з 28.04.2016 року. 20.09.2018 року старшим державним виконавцем Лугинського районного ВДВС ГТУЮ в Житомирській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 57269607). Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 3490 від 28.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в сумі 35199,76 грн. 10.09.2024 року старшим державним виконавцем Коростенського ВДВС у Коростенському районі Дідківською Д.О. винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису № 3490 від 28.04.2016 року. З наявною заборгованістю позивач не погоджується та вказує, що не отримувала жодних листів про наявність заборгованості та вимогу її сплатити і про наявність виконавчого напису дізналась після накладення арешту на грошові кошти, також перед виданням виконавчого напису не було перевірено його на безспірність, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а також при оформленні договору кредиту, даний договір нотаріально посвідчений не був. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку). Відповідно дост.18\~Цивільного Кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» (в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» (в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виникнення правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів стст.15, 16, 18ЦК, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постанові 29.03.2019р. за наслідками розгляду цивільної справи №137/1666/16-ц, постанові 02.07.2019р. у справі №916/3006/17 та постанові Верховного Суду у справі №369/6415/17від 26.02.2020 з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача та встановив, що приватний нотаріус Бондар І.М. не пересвідчилася у безспірності заборгованості. Крім того, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, про існування якої позивачу відомо не було, та з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років (7 р. 9 міс. 7 днів). На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, з отриманих матеріалів слідує, що кредитний договір, на підставі якого здійснено виконавчий напис не був нотаріально посвідчений, а тому не може взагалі входити до переліку документів, по яким здійснюється виконавчий напис, і такі висновки суду узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17. Проаналізувавши вимоги закону, щодо позовної давності, суд приходить до наступного. Виконавчий напис було вчинено 28.04.2024 року, виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця від 20.09.2018 року. Постанова державного виконавця про арешт коштів боржника була винесена 10.09.2024 року. Позовна заява [PERSON] надійшла до суду 17.09.2024 року. 02 квітня 2022 року набув чинності ЗУ від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID -19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19), строки визначені у т.ч. статями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коноравірусом SARS CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України вказаний карантин. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022\~року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~- на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовна заява, подана в межах строку позовної давності. Жодних доказів на спростування позовних вимог, заперечень чи клопотань відповідач не надав, копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, були знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка довела належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на обґрунтування своїх вимог, а тому, у контексті наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, як обґрунтований та доведений перед судом. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, сплаченого [PERSON] згідно квитанції № 28 від 17.09.2024 року в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved