Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

18.09.2024 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. В позові представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості: за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року в розмірі 20024,40 грн., з яких: -\~8200 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -\~11824,40 грн. сума заборгованості за процентами; за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року в розмірі 17736 грн., з яких: -\~5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -\~12736 грн. сума заборгованості за відсотками. А також, стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено. 16.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (далі ТОВ «Селфі кредит») та відповідачкою було укладено кредитний договір №297818. За умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит на споживчі (особисті) потреби в розмірі 8200 грн., строком на 30 днів, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом: стандартна процентна ставка 1,90% в день; знижена процентна ставка - 0,01% в день. Відповідно до договору факторингу №29022024 від 29.02.2024 року ТОВ «Селфі кредит» відступило право грошової вимоги за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №1 від 29.02.2024 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року в розмірі 20024,40 грн., з яких: -\~8200 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -\~11824,40 грн. сума заборгованості за процентами. 18.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачкою було укладено кредитний договір №5561121. За умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит на споживчі (особисті) потреби в розмірі 5000 грн., строком на 360 днів, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом: стандартна процентна ставка 1,99% в день; знижена процентна ставка - 0,020% в день. Відповідно до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023 року ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників від 19.06.2023 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року в розмірі 17736 грн., з яких: -\~5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -\~12736 грн. сума заборгованості за відсотками. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 24.09.2024 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК\~України), відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 16.10.2024 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Лукашенко Є.Ю. до суду надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти позовних вимог, у зв`язку з наступним. Представник відповідачки вважає, що при укладенні договору з [PERSON] ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Авентус Україна» не дотримали вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважали узгодженими товариства. Вважає, що звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитами є передчасним, оскільки сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень договорів на період дії воєнного стану. На думку представника відповідачки, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» відсотків, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після дати початку тимчасової окупації залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 29.08.2022 року №2302-5002057020. ЇЇ зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання, перебування за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року та кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» при розрахунку заборгованості за відсотками повинно було застосувати для розрахунку знижену процентну ставку. Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Отже, починаючи з 16.03.2022 року за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року та з 19.02.2023 року за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитними договорами. Натомість, позивач нарахував проценти відповідачу по 31.07.2024 року. Вважає, що ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Селфі кредит» не мали право відступати ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні їм права вимоги за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року та кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року без зголи [PERSON] , яка є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до ч. 4 ст.9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Вважає, вимогу ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з відповідачки витрат, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів безпідставною, оскільки будь-якого документального обґрунтування цим витратам до позовної заяви долучено не було. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка, представник відповідачки в судове засідання не з`явились, у відзиві на позов просили розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку Із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише, приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Статтями 638, 640 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року (далі Закон). Відповідно до ст. 3 Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 188 ЦПК України передбачає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Судом встановлено, що 16.02.2022 року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачкою було укладено кредитний договір №297818. За умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит на споживчі (особисті) потреби в розмірі 8200 грн., строком на 30 днів, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом: стандартна процентна ставка 1,90% в день; знижена процентна ставка - 0,01% в день. Наявні у справі докази об`єктивно підтверджують той факт, що договір між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої було забезпечено відповідачці через веб-сайт. Електронна ідентифікація відповідачки в ІТС Товариства була здійснена при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом відповідачки, та направлений останній на номер мобільного телефону, вказаного при вході в особистий кабінет. Суд приходить\~до висновку,\~що відповідачка\~була належним\~чином ознайомлена\~з умовами\~вищевказаного кредитного\~договору. 29.02.2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29022024. Відповідно до умов вказаного договору, грошові вимоги за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року, укладеним між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачкою, перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №1 від 29.02.2023 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року в розмірі 20024,40 грн., з яких: -\~8200 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -\~11824,40 грн. сума заборгованості за процентами. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки [PERSON] адвоката Лукашенко Є.Ю., підтверджує факт укладання кредитного договору , його підписання електронним підписом та отримання відповідачкою кредитних коштів за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року в сумі 8200 грн. та не повернення їх в добровільному порядку. 18.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір №5561121. За умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит на споживчі (особисті) потреби в розмірі 5000 грн., строком на 360 днів, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом: стандартна процентна ставка 1,99% в день; знижена процентна ставка - 0,020% в день. 19.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19062023. Відповідно до умов вказаного договору, грошові вимоги за кредитним договором №297818 від 16.12.2020 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Наявні у справі докази об`єктивно підтверджують той факт, що договір між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено за допомогою ІТС Товариства. Електронна ідентифікація відповідачки в ІТС Товариства була здійснена при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом відповідачки, та направлений останній на номер мобільного телефону, вказаного при вході в особистий кабінет. Суд приходить\~до висновку,\~що відповідачка\~була належним\~чином ознайомлена\~з умовами\~вищевказаного кредитного\~договору. Відповідно до реєстру боржників від 19.06.2023 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року в розмірі 17736 грн., з яких: -\~5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -\~12736 грн. сума заборгованості за відсотками. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки [PERSON] адвоката Лукашенко Є.Ю., підтверджує факт укладання кредитного договору , його підписання електронним підписом та отримання відповідачкою кредитних коштів за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року в сумі 5000 грн. та не повернення їх в добровільному порядку. Після відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Суд враховує, що, відповідно до ч.1 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після дати початку тимчасової окупації залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 29.08.2022 року №2302-5002057020 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою. ЇЇ зареєстроване місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Таким чином, за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» при розрахунку заборгованості за відсотками повинно було застосувати знижену процентну ставку, яка становить 0,01% в день, згідно п.1.5.2 кредитного договору, у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору - 30 днів, тобто протягом строку, на який надавався кредит. Відповідно, якщо 0,01% в день від загальної суми кредиту в розмірі 8200 грн. - 0,82 грн.* на 30 днів строку дії кредиту, загальна сума відсотків за користування кредитом буде складати - 24,60 грн. Тобто загальна сума заборгованості за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року, з урахуванням заборгованості за сумою боргу та за процентами, буде складати - 8224,60 грн. За кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» при розрахунку заборгованості за відсотками повинно було застосувати знижену процентну ставку, яка становить 0,02% в день, згідно п.1.5.2 кредитного договору, у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору - 360 днів, тобто протягом строку, на який надавався кредит. Відповідно, якщо 0,02% в день від загальної суми кредиту в розмірі 5000 грн. - 1 грн. * 360 днів строку дії кредиту, то загальна сума відсотків за користування кредитом буде складати - 360 грн. Тобто, загальна сума заборгованості за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року, з урахуванням заборгованості за сумою боргу та за процентами, буде складати - 5360 грн. Щодо доводів представника відповідачки про відсутність підстав для стягнення боргу у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме російською військовою агресією проти України, то суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України, особа,\~яка порушила\~зобов`язання,\~звільняється від\~відповідальності за\~порушення зобов`язання,\~якщо вона\~доведе,\~що це\~порушення сталося\~внаслідок випадку\~або непереборної\~сили. наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до положень ч.1 ст.549 , ч.1 ст.1050 , ч.2 ст.1054 ЦК України, за несвоєчасне виконання зобов`язання позичальник несе відповідальність у виді сплати штрафу чи пені. \~ \~ \~ \~Тобто за нормами ст.617 ЦК України за порушеннн виконання зобов`язання особа звільняється саме від відповідальності за невиконання зобов`язання (сплати штрафів , пені та ін..), а не звільняється від виконання основного зобов`язання. \~ \~ \~ \~ Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили. Сам по собі факт російської збройної агресії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів. Довідка про те, вона відповідачка є внутрішньо переміщеної особою, офіційно не працевлаштована, не має джерела доходу, не є підставою для звільнення від обов`язку повернути кредит. Ці обставини можуть бути підставою для позасудового врегулювання спору. Щодо до доводів представника відповідача про те, що ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Селфі кредит» не мали право відступати ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні їм права вимоги за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року та кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року без згоди [PERSON] , яка є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до ч. 4 ст.9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», суд виходить з такого. Відповідно до ч. 4 ст.9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється. Згідно з п.п. 2 п. 5.4. розділу 5 кредитного договору №297818 від 16.02.2022 року, споживач зобов`язаний повідомляти Товариство про зміну даних, зазначених у розділі 11 Реквізити та підписи сторін, протягом 3-х календарних днів, зокрема через контакт-центр Товариства або засобами особистого кабінету; та п.п. 2 п. 4.4. розділу 4 кредитного договору №5561121 від 18.02.2022 року, споживач зобов`язаний повідомляти Товариство про зміну даних, зазначених у розділі 10 договору, протягом 3-х календарних днів, зокрема через контакт-центр Товариства або засобами особистого кабінету. Відповідачка не надала до суду доказів на підтвердження того, що вона повідомляла ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Селфі кредит» про зміну місця свого проживання (отримання статусу внутрішньо перемішеної особи) , чим порушила п.п. 2 п. 5.4. розділу 5 кредитного договору №297818 від 16.02.2022 року та п.п. 2 п. 4.4. розділу 4 кредитного договору №5561121 від 18.02.2022 року, у зв`язку з чим ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Селфі кредит» мали право відступити своє право вимоги до [PERSON] за вказаними кредитними договорами, без згоди останньої. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №297818 від 16.02.2022 року в розмірі 8224, 60 грн., з яких: 8200 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 24,60 грн. сума заборгованості за процентами; за кредитним договором №5561121 від 18.02.2022 року в розмірі 5360, 00 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 360 грн. сума заборгованості за процентами; а всього - 13584,60 грн. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Судом встановлено, що будь-яких документів на підтвердження витрат пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів позивач до суду не надав. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлено\~на суму\~-\~37760,40\~грн,\~а задоволено\~на -\~13584,60\~грн.,\~тобто на\~36%\~(13584,60 грн х\~100%\~/37760,40 = 36% ). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1090,38 грн судового збору (3028 х 36% /100% = 1090,08).

Outcome: partial