Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь борг за розпискою в сумі 15200 доларів США та 4% від суми позики у розмірі 9588,73 доларів США. Разом з цим також просить стягнути з відповідачів на його користь судовий збір. В судове засідання сторони не з`явились, просили розглянути справу без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача. 11 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики у розмірі 15200 доларів США зі строком повернення по першій вимозі та зі сплатою 4% від суми позики за кожен місяць користування коштами укладення договору позики, що підтверджується розпискою від 11.07.2018 року. Але відповідачі зобов`язання з повернення позики та сплати проценів за користування нею не виконали. І тому він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав щодо повернення йому грошових коштів у розмірі 15200 доларів США та 4% від суми позики в розмірі 9588,73 доларів США, у солідарному порядку. Позиція відповідача [PERSON] та її представника. Нею визнається обставина того, що на виконання умов розписки нею з чоловіком [PERSON] особисто було повернуто позивачу суму коштів, що еквівалентна 1619,58 доларів США. Також, нею визнається й обставина повернення позивачу 1006,33 доларів США. Дані обставини мають преюдиційний характер, оскільки були встановлені в рішенням суду, що набрало законної сили. Однак звертала увагу суду на те, що кошти, які надаються у позику фізичній особі на визначений строк та під проценти, є фінансовим кредитом, а в силу ст.1, 4, 5 та 13 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" такий різновид кредиту міг надаватись виключно або фінансовими установами, або фізичними особами-підприємцями, які мали ліцензію на здійснення такого виду діяльності, а позивач такої ліцензії не мав і такими особами не являвся. Тому, договір є нікчемним. Відтак, вимоги щодо сплати процентів за користування позикою задоволенню не підлягають, а сплачені [PERSON] та її чоловіком грошові кошти в рахунок їх сплати повинні бути зараховані у рахунок погашення боргу. Оцінка суду щодо фактів. 11 липня 2018 року [PERSON] (який проживає в [ADDRESS] , серія паспорта [NUMBER] виданий Отинійським ВМ УМВМ в Івано-Франківській області) та [PERSON] (яка проживає в [ADDRESS] , серія паспорта [NUMBER] виданий Коломийським РВ УМВС України в Івано-Франківській області) уклали із [PERSON] (який проживає [ADDRESS] , серія паспорта [NUMBER] виданий Коломийським РО УГМС в Івано-Франківській області) договір позики, на підтвердження чого вони підписали розписку, за якою [PERSON] та [PERSON] отримали у [PERSON] 15200 доларів США, які зобов`язались повернути на першу вимогу, а також сплачувати проценти за користування цими коштами у розмірі 4% від суми позики за кожен місяць користування коштами, до кінця місяця (а.с.18,161 - копія та оригінал розписки). І суд одразу відзначає, що він не згоден із позицією відповідачки та її представника про те, що вказаний договір є нікчемним з тих підстав, що кошти, які надав у позику позивач відповідачам, як фізичнім особам на визначений строк та під проценти, вважався фінансовим кредитом. Позаяк, в силу ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", як правильно зазначено відповідачкою та її представником, фінансовий кредит - це кошти, які надавались у позику фізичній особі на визначений строк та під проценти. Однак зміст розписки вказує на те, що позивач та відповідачі домовились про надання їм грошових коштів у позику не на визначений строк, а на визначений термін, який сторони визначили моментом пред`явлення вимоги про повернення позики. Що прямо вказує на те, що грошові кошти, які отримали відповідачі не можна кваліфікувати саме як фінансовий кредит, і відповідно усі інші положення Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", які просили врахувати відповідачка та її представник застосованими бути не можуть. Правильність позиції суду підтверджується і положеннями статті 251 та 252 ЦК України, які визначали, що: строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. І сторони договору позики (позивач та відповідачі) не визначили конкретних строків користування позикою відповідачами. Тому суд не може вважати укладений ними договір позики нікчемним з тих підстав, що позика по суті була фінансовим кредитом. Також суд відзначає, що ніде у змісті розписки мова не йде про солідарний обов`язок відповідачів (а.с.18-20), не встановлено наявності такого обов`язку у відповідачів і рішенням суду, яке набрало законної сили і про яке піде мова далі (а.с.77-83). Відповідно до вимог про повернення коштів за розпискою від 11.07.2018 року, які [PERSON] надіслав поштою на адреси відповідачів 11 січня 2024 року і адресував їх [PERSON] та [PERSON] , він просив повернути їх протягом 30 днів повністю позику в розмірі 15200 доларів США та сплатити 4% від суми позики за кожен місяць користування коштами в розмірі 9588,73 долари США (а.с.23-24,25-26,27,28). Відповідно до розрахунку позивача, 4% від суми позики за кожен місяць користування позикою обома відповідачами, за період нарахування з 12.07.2018 року по 10.01.2024 року, проценти повинні скласти 12214 доларів і 64 центи США (а.с. 21-22). Разом з цим, позивач надав суду розрахунок сплачених відповідачами грошових коштів у рахунок погашення 4% від суми позики, за яким відповідачами було сплачено 1619,58 доларів США за період 16.09.2019 року по 22.10.2020 року (а.с. 29). Що також підтверджується копіями переказів від [PERSON] та [PERSON] (а.с.30-66,217). Але також позивач надав суду розрахунок сплачених [PERSON] грошових коштів окремо, що склало 1006,33 доларів США за період 03.01.2020 року по 02.03.2021 року (а.с.67). Що також підтверджується копіями переказів від [PERSON] (а.с.68-75). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2023 року було встановлено, що [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] та повідомила, що вона після відкриття банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» передала свою картку дочці [PERSON] , для користування і саме дочка витрачала кошти із її картки на свої потреби (а.с.77-83). І тому суд відзначає та констатує, що з огляду на надані йому копії платіжних документів про переказ коштів від [PERSON] та [PERSON] і від [PERSON] , яка дала згоду на викоистання коштів [PERSON] , остання сплатила позивачу за період з 16.09.2019р. по 02.03.2021 року 2018 доларів і 11 центів США, а [PERSON] за період з 11.04.2020 року по 22.10.2020 року 607 доларів і 80 центів США (а.с.30-66, 68-75, 217). Даний договір було укладено між сторонами шляхом видачі розписки у простій письмовій формі. І оскільки договором позики між сторонами не було встановлено строку повернення позичених коштів, то у відповідачів виник обов`язок повернути дані кошти позивачу на першу його вимогу. Разом з цим судом також встановлено дострокове часткове погашення відповідачами заборгованості перед позивачем в сумі, що еквівалента 2625,91 доларів США (а.с. 77-83). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідачі позичальниками, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення йому відповідачами, як боржниками у цьому зобов`язанні, отриманої позики та сплати процентів за користування нею, у солідарному порядку. Оцінка суду щодо права позивача на позику. Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1\~статті 92 Конституції України). І, зокрема ч.1\~ст. 509 ЦК України передбачено, що\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень ч.2 статті\~509, п.1 ч.2 статті\~11\~та ч.1 статті\~629 ЦК України\~такі зобов`язання можуть виникати і з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень ч.1\~статті 1046 ЦК України\~за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. І з огляду на фактичні дані, які містяться у розписці від 11 липня 2018 року сторони уклали договір позики, за яким позивач передав відповідачам грошові кошти у розмірі 15200 доларів США, а ті прийняли на себе зобов`язання повернути ці кошти на першу вимогу, а також сплачувати проценти за користування цими коштами у розмірі 4% від суми позики за кожен місяць користування коштами, до кінця місяця. Факт належного виконання позикодавцем [PERSON] свого зобов`язання з передачі позики [PERSON] та [PERSON] підтверджується розпискою, яка також свідчить і про те, що позику отримали саме [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з положень частин перших статей\~526,\~529\~та\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною першою\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Сторони договору встановили, що [PERSON] та [PERSON] зобов`язується повернути суму позики за першою вимогою [PERSON] . Отже, позивач та відповідачі, встановили порядок і термін виконання зобов`язання з повернення позики. Суд вважає, що встановлений сторонами договору зміст зобов`язання та умови його виконання повністю узгоджуються з положеннями статті\~1046, частини першої статті\~1049 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо повернення грошей саме у валюті США. Оскільки за вказаними положеннями, позичальники зобов`язані повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем) за його вимогою, яка була. Також суд враховує, що в силу положень\~статті 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Що в свою чергу узгоджується із положеннями\~статті 533 ЦК України\~за якими, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з цим, суд враховує і застосовує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, наданий ним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Зокрема у тій частині, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право увалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1\~статті 1046 ЦК України, а також частини 1\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до положень частини першої\~статті 610 Цивільного Кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позичальники належно виконали взяте на себе зобов`язання по поверненню суми позики позикодавцю за його вимогою та повернули йому позику у розмірі 15200 доларів США або її частину, у доларах США чи у будь-якій іншій валюті (а.с.1- 214). Тож зважаючи на встановлені обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачами взятого на себе грошового зобов`язання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення йому відповідачами, як боржниками суми позики у розмірі 15200 доларів США. Тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в розмірі 15200 доларів США, підлягають задоволенню, однак частково, з огляду на наступне. Положення ч.1 ст.541 ЦК України визначають, що солідарний обов`язок виникає тільки у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. А зміст розписки, як вже було встановлено судом, не містить відомостей про те, що відповідачі взяли на себе обов`язок з повернення позики саме на умовах солідарного порядку. Не передбачено цього і у будь-яких законах. Натомість, відповідно до положень ч.1 ст.540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. І оскільки зміст розписки інших відомостей не містить, у даному випадку має місце зобов`язання із множинністю осіб, і відповідно зобов`язання є частковим і кожний із боржників (відповідачів у цій справі) повинен був і повинен зараз виконати обов`язок у рівній частці. Такий правовий висновок підтримано і Верховним Судом, який виклав його у постанові від 17.04.2019 року (справа №519/654/17). І саме тому, і оскільки сплачені відповідачами грошові кошти, на підставі п.2 ч.1 ст.534 ЦК України правильно спрямовувались позивач у погашення боргу саме за процентами, а не за позикою, позаяк їх було недостатньо аби сплатити борг за процентами, позику у розмірі 15200 доларів США відповідачі повинні повернути у рівних частках, тобто по 7600 доларів США кожен, а не обидва у солідарнмоу порядку. Оцінка суду щодо права позивача на проценти від позики. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець дійсно має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. І суд відзначає, що зміст наданої суду розписки містить відомості про те, що позивач та відповідачі укладаючи договір позики встановили розмір і порядок сплати ними процентів за користування позикою, зокрема у розмірі 4% від суми позики за кожен місяць користування позикою, сплачучи до кінця місяця, тобто теж у доларах США. Проте оскільки як вже було вказано судом, обов`язок з повернення позики не був солідарним, то і сплату процентів за користування позикою у розмірі 4% кожен відповідач повинен був сплачувати самостійно у відповідних рівних частках, тобто нараховуючи процент на свою частку позики. І цей процент повинен був бути однаковим для обох відповідачів, зокрема складати розмір 6107 доларів і 32 центи США на кожного. Але оскільки відповідачка [PERSON] сплатила 2018 доларів і 11 центів США її борг по процентах складає 4089 доларів і 21 цент США, а борг [PERSON] - 5499 доларів і 52 центи США, оскільки він сплатив менше (зокрема, 607 доларів і 80 центів США), що було встановлено судом вище. Висновок суду. Таким чином, оскільки солідарний обов`язок відповідачів відсутній, але має місце зобов`язання із множинністю осіб, і зобов`язання є частковим і кожний із відповідачів повинен був тоді і зараз виконати обов`язок у рівній частці, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Зокрема, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики від 11.07.2018 року в розмірі 13099 (тринадцять тисяч дев`яносто дев`ять) доларів і 52 (п`ятдесят два) центи США, з яких: 7600 (сім тисяч шістсот) доларів США - це позика; 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) доларів і 52 (п`ятдесят два) центи США - це проценти за користування позикою за період з 12.07.2018 року по 10.01.2024 року. І з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики від 11.07.2018 року в розмірі 11689 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) доларів і 21 (двадцять один) цент США, з яких: 7600 (сім тисяч шістсот) доларів США - це позика; 4089 (чотири тисячі вісімдесят дев`ять) доларів і 21 (двадцять один) цент США - це проценти за користування позикою за період з 12.07.2018 року по 10.01.2024 року. А у стягненні з відповідачів боргу за договором позики, у солідарному порядку - відмовити. Оцінка суду щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож з огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 7567 гривень 08 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.14), але позов підлягає задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача в розмірі 3783 гривні 54 копійки з кожного відповідача. Разом з цим, представник позивача просив не стягувати з відповідачів судові витрати на адвоката у зв`язку із чим вказані витрати у розмірі 7500 гривень стягненню не підлягають. Отже,

Outcome: partial