Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

24\~вересня 2024\~року до\~Київського районного\~суду м.\~Харкова надійшла\~позовна заява\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ»,\~підписана представником\~ТОВ «ФК «ЄАПБ» Дараган Ю.О. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8525657055 від 01 жовтня 2021 року у розмірі 33286,48 грн., яка складається з 20270,10 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 2,11 грн. заборгованість за відсотками, 13014, 27 грн. заборгованості по комісії. Крім того, представник позивача просив судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8525657055. Цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими Позичальник ознайомився до укладення Договору та до яких Позичальник приєднався підписавши Договір) складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку і строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. 04.04.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 Реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 33286,48 грн., з яких: 20270,10 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 2,11 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 13014,27 грн. загальна заборгованість по комісії; 0 грн пеня/штрафи. Перехід права вимоги від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог, згідно з Додатком № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно з п.3.1. цього договору. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у передбачені кредитним договором строки, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 8525657055\~від 01\~жовтня 2021\~року в сумі 33286,48 грн., з яких: 20270,10 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 2,11 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 13014,27 грн. загальна заборгованість по комісії; 0 грн пеня/штрафи. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 04.04.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, просить позовні вимоги задовольнити повністю, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 01.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 8525657055, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 22834,71 грн. безготівковим шляхом протягом трьох банківських днів від дня укладення договору на строк 36 місяців, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,00% при наданні кредиту, 0 при збільшенні строку, на який надається кредит, щомісячні проценти 3,45%, 0,01 загальні. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту, відповідно до графіку платежів (а.с.5-6). Також, 01.10.2021 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5657055, який містить інформацію та контактні дані кредитодавця та кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформацію щодо реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (а.с.7). 07 жовтня 2016 року ПАТ «Таскомбанк» (Новий кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісний кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку і строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступаються згідно з реєстром прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього договору. Цей договір підписаний повноваженими представниками його сторін та скріплений їх печатками (а.с.13-14). Однак у додатках до позову не зазначено про долучення до позовної заяви Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», на підтвердження переходу до ПАТ «Таскомбанк» права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 8525657055. Дані обставини не підтверджено доказами. 04 квітня 2024 року АТ «Таскомбанк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) уклали договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимог, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Відступлення права вимоги і всіх інших прав належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог, згідно з Додатком № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно з п.3.1. цього договору. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.16). 04 квітня 2024 року фактор ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та клієнт АТ «Таскомбанк» склали акт, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр прав вимог, після чого відповідно до п.2.1. договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024, від клієнта до фактора переходить права вимоги боргу до позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів (а.с.17). На підтвердження набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 8525657055 від 01 жовтня 2021 року позивачем надано Витяг з Реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024, який сформований та підписаний одноосібно представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» 13.09.2024 та скріплений його печаткою (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8525657055 від 01 жовтня 2021 року за період з 04.04.2024 по 31.08.2024, складеного ТОВ «ФК «ЄАПБ», станом на 31.08.2024 заборгованість боржника [PERSON] за кредитним договором складає 33286,48 грн., з яких: 20270,10 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 2,11 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 13014, 27 грн. загальна заборгованість по комісії (а.с.12). Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проте, надані представником позивача документи не містять відомостей про отримання кредитних коштів відповідачем, що суперечить положенням ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкових перерахувань коштів на платіжні банківські картки позичальника, як передбачено умовами кредитного договору (виписки з особового рахунку, копії меморіального ордеру тощо), позивачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 8525657055 від 01 жовтня 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , а саме: відсутній Реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» набуло б від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 8525657055 від 01 жовтня 2021 року. Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладений між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на п`ять років раніше, ніж кредитний договір (01.10.2021). Тобто, на момент укладення договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 зобов`язання між первісним кредитором та боржником не існувало. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Наведені норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.\~За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст.203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514\~ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Оскільки на момент укладення договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ПАТ «Таскомбанк»» на підставі договору про відступлення права вимоги\~№ ТАСЦФР-10-2016\~від 07.10.2016. Відповідно, не могло бути передано в подальшому за договором факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 право вимоги за кредитним договором № 8525657055\~від 01\~жовтня 2021\~року від АТ «Таскомбанк» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Крім того, суд звертає увагу на те, що до справи долучено лише частково договори факторингу та відступлення права вимоги, лише по декілька сторінок. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Виходячи з викладеного вище, надавши належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи недоведеність права вимоги позивача за грошовим зобов`язанням відповідача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судові витрати слід покласти на позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed