Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

07 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування житлову кімнату № 2 - площею 12,7 кв.м., лоджію № I - площею 2,4 кв.м. (з вбудованими шафами № III - площею 0,3 кв.м. та № IV - площею 0,2 кв.м.), а у користування [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати № 5 - площею 7,3 кв.м. та № 7 - площею 17,2 кв.м. Кухню № 8 - площею 12,5 кв.м., ванну кімнату № 4 - площею 2,5 кв.м., вбиральню № 3 - площею 1,0 кв.м., коридор № 1 - площею 5,0 кв.м., коридор № 6 - площею 2,3 кв.м., шафи № 10, 11, 12, 13, 14 - площею по 0,2 кв.м. кожна залишити в загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . Загальна площа квартири становить 64,5 кв.м. та складається з трьох ізольованих кімнат загальною площею 37,2 кв.м., а саме: кімнати № 2 - 12,7 кв.м., кімнати № 5 - 7,3 кв.м., кімнати № 7 - 17,2 кв.м, а також кухні № 8 - 12,5 кв.м., ванної кімнати № 4 - 2,5 кв.м., вбиральні № 3 - 1,0 кв.м., коридору № 1 - 5,0 кв.м., коридору № 6 - 2,3 кв.м., шаф № 10, 11, 12, 13, 14 - по 0,2 кв.м. кожна, лоджії № 1 - 2,4 кв.м. (з вбудованими шафами № III - 0,3 кв.м. та № IV - 0,2 кв.). Лоджія № 1 - 2,4 кв.м. з вбудованими шафами № III - 0,3 кв.м. та № IV - 0,2 кв.м. до загальної площі квартири не включена. Отже, реальні частки, що належать кожному із співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру становлять: у загальній площі - по 21,5 кв.м., у житловій площі - по 12,4 кв.м. Відповідно до фактично встановленого співвласниками порядку користування квартирою: позивач користується - кімнатою № 2 - 12,7 кв.м., а також лоджією № 1 - 2,4 кв.м. (з вбудованими шафами № III - 0,3 кв.м. та № IV - 0,2 кв.м.), яка примикає до кімнати № 2; відповідачі користуються - кімнатами № 5 - 7,3 кв.м. та № 7 - 17,2 кв.м. Загальна площа становить 24,5 кв.м., тобто по 12,25 кв.м. кожному. Інші допоміжні приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні сторін. У квартирі, крім сторін, зареєстрована донька [PERSON] , яка також є внучкою позивача, [PERSON] , [INFO] . Проте, [PERSON] разом з дочкою вже майже сім років у квартирі не проживає, будь-якої участі в її утриманні не приймає. [PERSON] у квартирі проживає, участь в її утриманні приймає, проте майже кожного разу, коли настає строк оплати за надані комунальні послуги, виникають непорозуміння щодо розміру участі в утриманні квартири кожним із її співвласників. Дана обставина суттєво впливає на фінансовий стан позивача. Позивач має першу групу інвалідності та потребує постійної сторонньої допомоги. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2023 року в справі № 750/6401/23 продовжено строк дії рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2021 року, яким продовжено строк дії рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2018 року про визнання позивача недієздатним та призначення [PERSON] його опікуном. Постійна допомога позивачу полягає не лише в забезпеченні йому належного зовнішнього вигляду, належному харчуванні тощо, а й у постійному підтриманні його стану здоров?я за допомогою лікарських засобів, на які, як позивачем, так і його опікуном, витрачаються значні кошти. При цьому, будь-якої фінансової допомоги позивачу відповідачі, які є не тільки співвласниками квартири, а і його дітьми, не надають. Таким чином, для позивача вирішення питання щодо встановлення порядку користування квартирою є актуальним, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому вказав, що заперечує проти задоволення позову. У діях позивача міститься умисел на позбавлення малолітньої дочки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , права користування спірною квартирою. [PERSON] разом із дочкою вже майже сім років не проживає у спірній квартирі, будь-яких перешкод іншим мешканцям квартири у користуванні чинити не може, а тому предмет спору в частині вимог до неї відсутній. Крім того, саме відповідач [PERSON] повністю забезпечує оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим твердження позивача щодо виникнення непорозумінь при визначенні розміру участі в утриманні квартири кожним з її співвласників є безпідставними. Також, відповідач [PERSON] за період із 27 квітня 2023 рок до 09 травня 2024 року придбав позивачу лікарські засоби на загальну суму 10445 грн. 29 коп., а тому доводи позивача щодо ненадання відповідачами (його дітьми) будь-якої фінансової допомоги позивачу також не знаходять свого підтвердження. Крім того, у позовній заяві не зазначено відомостей, які б могли свідчити, що позивачу чиняться перешкоди зі сторони відповідачів у користуванні спільною власністю. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Заслухавши доводи представників позивача, представника відповідача [PERSON] та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив таке. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , кожному належить по 1/3 частці, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 8 том 1). Згідно з технічним паспортом квартира складається з трьох ізольованих кімнат загальною площею 37,2 кв.м., а саме: кімнати № 2 - 12,7 кв.м., кімнати № 5 - 7,3 кв.м., кімнати № 7 - 17,2 кв.м., а також кухні № 8 - 12,5 кв.м., ванної кімнати № 4 - 2,5 кв.м., вбиральні № 3 - 1,0 кв.м., коридору № 1 - 5,0 кв.м., коридору № 6 - 2,3 кв.м., шаф № 10, 11, 12, 13, 14 - по 0,2 кв.м. кожна, лоджії № 1 - 2,4 кв.м. (з вбудованими шафами № III - 0,3 кв.м. та № IV - 0,2 кв.) Загальна площа квартири - 64,5 кв.м. (а.с. 10-12 том 1). Станом на 13 січня 2024 року в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15 січня 2024 року № 281, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 9 том 1). Позивач має першу групу інвалідності за загальним захворюванням, яка встановлена йому безстроково, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 062973 (а.с. 7 том 1). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2023 року в справі № 750/6401/23 продовжено на два роки з дня набрання рішенням законної сили строк дії рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2021 року, яким продовжено строк дії рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2018 року про визнання недієздатним [PERSON] , встановлення над ним опіки та призначення [PERSON] опікуном над недієздатним чоловіком (а.с. 13 том 1). Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою-третьою статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні правила містить також стаття 405 Цивільного кодексу України. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 363/928/16-ц зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Із технічного паспорта на квартиру слідує, що житлова площа у спірній квартирі становить 37,2 кв.м., тобто кожен має право на користування житловою площею 12,4 кв.м. Квартира складається із трьох кімнат площею 12,7 кв.м., 7,3 кв.м. та 17,2 кв.м., а тому виділити кожному співвласнику житлове приміщення такого розміру, що відповідало б їх частці, не можливо. У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 кв.м житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року в справі № 182/3348/19. Слід зазначити, що сама наявність у провадженні суду зазначеної цивільної справи та заперечень відповідача вже свідчить про існуючий спір. У даному випадку факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі не свідчить про відсутність спору між сторонами та не позбавляє позивача права на встановлення порядку користування квартирою. Також, встановлення порядку користування квартирою між співвласниками не буде порушувати прав малолітньої дочки відповідача [PERSON] на користування квартирою, оскільки вона не є співвласником квартири, але як член сім`ї власника житла має право на проживання в ній. Враховуючи викладене та те, що встановлення порядку користування квартирою між співвласниками не тягне за собою припинення права спільної часткової власності чи зміну часток у праві власності кожного із співвласників, іншого варіанту користування спірною квартирою відповідачами не запропоновано, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] фактично в спірній квартирі не проживає, з метою вирішення наявного спору, суд вважає за можливе встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою між співвласниками. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved