Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Балкового Р.Л. звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є донькою [PERSON] . Прізвище заявниці з « [PERSON] » на « [PERSON] » змінено під час укладення шлюбу [INFO] . Мати заявника [PERSON] , [INFO] , була громадянкою України та мала паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Тростянецьким ВВ УМВС України у Вінницькій області 16.09.2003 року [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла на території Російської Федерації, а саме у селі Підстепки Ставропольського району Самарської області. Причиною смерті [PERSON] , [INFO] , стала серцева недостатність. За усним повідомленням працівників РАЦС, медичне свідоцтво про смерть та свідоцтво про реєстрацію смерті, видані на території Російської Федерації, не можуть бути правовою підставою для внесення актового запису про смерть особи. Отримання судового рішення про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , необхідно для реєстрації її смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, який діє на території України та подальшої реалізації права на спадкування. На підставі вищевикладеного заявник просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , місце народження: смт. Тростянець Вінницької області, Україна, яка померла [INFO] у селі Підстепки Ставропольського району Самарської області, Російська Федерація. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2024 року вказану заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами окремого провадження та призначено до розгляду на 28.10.2024 року. Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11 січня 1960 року Тростянецьким районним бюро ЗАГС Вінницької області. Прізвище заявниці з « [PERSON] » на « [PERSON] » змінено під час укладення шлюбу [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Тростянецьким районним відділом запису актів цивільного стану Вінницької області 18 травня 1980 року. Мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , була громадянкою України та мала паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Тростянецьким ВВ УМВС України у Вінницькій області 16.09.2003 року [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла на території Російської Федерації, а саме у селі Підстепки Ставропольського району Самарської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 96300043 відділом запису актів цивільного стану муніципального району Ставропольського управління запису актів цивільного стану Самарської області 02.11.2021 року. Причиною смерті [PERSON] , [INFO] , стала серцева недостатність, що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2021 року. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була похована на кладовищі № 1 в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується довідкою керуючого справами виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 27.09.2024 року № 02-17/1823. Отримання судового рішення про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , необхідно для реєстрації її смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, який діє на території України та подальшої реалізації права на спадкування. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення повісток, листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України. Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняється судовим імунітетом. До таких висновків на основі аналізу норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19, а також Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України, є загальновідомими, закріпленими на державному рівні на підставі нормативно-правових актів, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022 року, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ст.13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 року № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 року та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року зупинена з 27.12.2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації та республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї. Згідно з ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України, а також на те, що відповідно до ст. 26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Суд враховує, що відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 травня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 367/2656/20 (провадження № 61-16174св20), суди дійшли помилкового висновку про те, що ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави. Помилковість таких висновків полягає у тому, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Здійснити державну реєстрацію смерті та отримати відповідне свідоцтво заявник позбавлена можливості у зв`язку з відсутністю документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою, як передбачено ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III вказаних Правил встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, заявник позбавлена можливості зареєструвати факт смерті своєї матері у відповідності до вказаних вище вимог законодавства, а встановлення факту смерті матері, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті померлої особи та для здійснення своїх спадкових прав. Аналізуючи викладені доводи в їх сукупності, враховуючи що заявником до матеріалів справи додані документи, які доводять факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] в селі Підстепки Ставропольського району Самарської області, а реєстрація її смерті в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією розірвані та отримати оригінал свідоцтва про смерть і надати йому необхідної юридичної сили на території України не представляється можливим, то є підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , у зв`язку з чим заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved