Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мукачівської міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю. Позов мотивований тим, що будинок [ADDRESS] на праві часткової приватної власності зареєстрований за [PERSON] у розмірі частки та за [PERSON] у розмірі частки. У свою чергу, [PERSON] померла у 2012 році, після смерті якої відкрилася спадщина, однак спадкоємці відсутні. В той час [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіла даним нерухомим майном, оскільки була зареєстрована та постійно проживала в цілому будинку, користувалася всіма кімнатами та прилеглими будівлями та спорудами, несла витрати по його утриманню, сплачувала комунальні витрати, земельний податок та несла тягар утримання всього будинку. Таким чином, представник позивача просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності за набувальною давністю на частку у праві власності на вищевказаний будинок. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача Мукачівської міської ради Стасів Н.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Мукачівської міської ради, у задоволенні позову просить суд відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву та оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області 24.11.1998 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.1950 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 15). Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2009 року, повторне Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.09.1957 року, посвідка про народження серії [NUMBER] від 10.09.1948 року, Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 04.12.1948 року, Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 12.09.1959 року, Архівну довідку №Г-3/01-12 від 10.01.2024 року, Інвентаризаційну справу №1198/1244, Акт приймання індивідуального домоволодіння, Дозвіл на виробництво будівельних робіт №272 від 01.09.1960 року, Витяг із протокола, суд не бере до розгляду, оскільки вони не стосуються предмета доказування (а.с. 16-20, 22-33). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24742421 від 10.12.2009 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №370141896 від 18.03.2024 року, частка житлового будинку [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , а частки будинку за [PERSON] (а.с. 34, 49, 50, 53-55, 54). Із відповіді КП ММБТІ та ЕО на запит за №7/01-18-/4//155-24 від 09.01.2024 року вбачається, що [ADDRESS] на підставі рішення №45 МВК від 17.03.2016 року (а.с. 43). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , реєстраційний номер 426/2012 Панда Пірошка померла [INFO] (а.с. 45). Із Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №75180402 від 19.12.2023 року та Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №75180381 від 19.12.2023 року) вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 47, 48). Відповідно до Довідки ТОВ «Управляюча компанія «Навібуд» №02756 від 16.12.2023 року, на момент смерті [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 51). Із Експертного висновку №056/35-d/2 від 22.05.2024 року вбачається, що записи особового імені PIROSKA/ПІРОШКА (свідоцтво про смерть, переклад з угорської мови українською мовою, записи угорською мовою Panda Piroska, українською мовою [PERSON] ) і ПРАСКОВЬЯ (свідоцтво про право на спадщину за законом, запис російською мовою [PERSON] ) у документах, є ідентичними (а.с. 127). Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. За змістом ч.1 ст.344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344\~ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Так, стаття 344\~ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. За роз`ясненнями п.п.9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст.344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК). За змістом ст.344\~ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст.344\~ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , починаючи з дня її смерті і по теперішній час, тобто понад 10 років, добросовісно, безперервно та відкрито володіє часткою у будинку, яка належала померлій [PERSON] огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований, а тому підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved