Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 09 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на ст. 164 СК України просить позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований наступним. Сторони перебували у шлюбі з 18 травня 2013 року по 26 січня 2016 року. Від спільного проживання у сторін народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . 29 серпня 2020 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] . Неповнолітня дитина сторін, [PERSON] , зареєстрований та проживає разом із матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідач повністю припинив участь у вихованні дитини, таким чином став ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Перестав піклуватись про фізичний духовний розвиток дитини, спочатку перестав відвідувати, а згодом перестав займатися її вихованням та будь-яким іншим чином проявляти інтерес до її особистого життя. Відповідач не створює умов для отримання дитиною освіти. Дитина не бачить батька протягом довгого часу (більше 6 років) та не спілкується з ним, у зв`язку з його небажанням підтримати контакт та відносини з сином, будь-яких перешкод у спілкуванні та зустрічах позивач не ставить. З моменту призначення судом аліментів відповідач не виконує аліментні зобов`язання, заборгованість по аліментах становить 74800 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10 жовтня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 05 листопада 2024 року. Доводи учасників процесу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Гуменна В.В. позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] .. Відповідач втратив будь-який інтерес до сина. [PERSON] проживає у повній сім`ї де його інтереси дотримуються та не порушуються. Вітчим має намір усиновити дитину. Ухилення батька від виховання дитини підтверджується тим, що з грудня 2018 по серпень 2024 року відповідач аліментів не сплачує. З дитячим садком та школою батько контактів не підтримував, навчанням, вихованням та станом здоров`я дитини не цікавився. Коли дитині було два роки батько сім`ю покинув. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] згідно якої останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Представник третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Уланівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, Сивак Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, вказала, що відповідач не виконує батьківські обов`язки і не піклується про дитину. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У статті 164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Тараски, Хмільницького району, Вінницької області, народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області. В його свідоцтві про народження матір`ю записано [PERSON] , батьком - [PERSON] . Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2016 року у цивільній справі № 149/3364/15-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 травня 2013 року Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, актовий запис №02, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 29.08.2020 року, [PERSON] після реєстрації 29.08.2020 шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до заочного рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року у цивільній справі № 149/1550/16-ц, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн, щомісячно і до досягнення сином [PERSON] повноліття, починаючи з 24 червня 2016 року. Відповідно до ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року у цивільній справі № 149/2073/16-ц виправлено описку в заочному рішенні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року у цивільній справі № 149/1550/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалено в резолютивній частині заочного рішення вважати вірним по батькові дитини на утримання якої стягуються аліменти - « [PERSON] » замість помилково вказаного « [PERSON] ». Згідно довідки № 1119 від 20.08.2024 Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 05.07.2011 року по 15.02.2022, а її син [PERSON] [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період з 12.07.2016 року по 15.02.2022. З 15.02.2022 року по даний час [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . Згідно характеристики учня 4 класу Уланівського ліцею [PERSON] № 157 від 21.08.2024 [PERSON] навчається в Уланівському ліцеї з першого класу. За час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Оволодів учбовим матеріалом на високому рівні. Навчається із задоволенням. Мама, [PERSON] регулярно цікавиться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім`ї. Мама постійно відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON] , контакту зі школою не підтримує, батьківські збори не відвідує, не приймає участі в житті дитини, не забезпечує сина необхідним шкільним приладдям, канцелярськими товарами. Згідно довідки вих. №70 від 19.08.2024, [PERSON] [INFO] з 2017 року по 2020 року відвідував дошкільний структурний підрозділ НВК «Заклад загальної середньої освіти - дошкільний навчальний заклад». [PERSON] контакту із дитячим садочком не підтримував, виховним процесом не цікавився, з вихователем не спілкується. [PERSON] до дитячого садка приводила і забирала мама або бабуся. Відповідно до довідки № 45 від 19.08.2024 [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря [PERSON] у Уланівській амбулаторії ПСМ з 24.01.2022. Відповідно до будинкової книги у буд [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 297293773 від 01.02.2022, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на прав власності належить [PERSON] . Згідно характеристики інспектора з питань цивільного захисту та мобілізаційної роботи Уланівської сільської ради [PERSON] 1993 року народження від 22.08.2024 №1125, [PERSON] була призначена на посаду інспектора з питань цивільного захисту та мобілізаційної роботи Уланівської сільської ради з 07 вересня 2023 року. За період роботи на посаді проявила себе як кваліфікований спеціаліст, професійно підготовлений. Професійні навички і вміння забезпечують необхідний рівень самостійного виконання професійних завдань, робота виконується з постійним додержанням термінів. Як видно з довідки № 1130 від 23.08.2024 за період з 01.08.2023 по 01.08.2024 [PERSON] отримала 168368,87 грн заробітної плати. Як видно з акта обстеження умов проживання від 12.08.2024, за адресою [ADDRESS] , за адресою проживає: [PERSON] мати, [PERSON] вітчим, [PERSON] син, умови проживання дитини задовільні , є дитяча кімната. Стосунки у сім`ї гармонійні, доброзичливі. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Улінівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення виконавчого комітету Уланівської сільської ради від 15.08.2024 року № 235, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] . Як видно з нотаріально посвідченої заяви [PERSON] [INFO] , від 15 серпня 2024 року зареєстрованої в реєстрі за № 337 , останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до виконавчого листа від 29.09.2016 року у справі 149/1550/16-ц, виданого Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн, щомісячно і до досягнення сином [PERSON] повноліття, починаючи з 24 червня 2016 року. Згідно довідки №31398/22.21-24 про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 27.08.2024 [PERSON] станом на 27.08.2024 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] врозмірі 74800 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 150, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Перелічені факти свідчать про те, що [PERSON] не виконує батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не виявляє щодо нього батьківської турботи, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таку бездіяльність суд розцінює як ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за доцільне позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав задовольнити та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. В матеріалах позову позивач просить залишити витрати судового збору за позивачем, а тому судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved