Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Позивачем було подано уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі в порушення умов Договорів і вимог зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2022 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість у розмірі 85426,29грн, яка підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості та складається з - 84880,52грн заборгованості за оплату за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; - 28,70грн заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; - 517,07грн заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування. У зв`язку з простроченням оплати спожитих послуг відповідачі зобов`язані сплатити 3% річних в розмірі 8421,63грн та інфляційні витрати в розмірі 46590,03грн. 02.09.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, заочне рішення від 25.04.2023 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.09.2024 до суду від представника [PERSON] - адвоката Русанівської Д.Д. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідно до відомостей із Реєстру територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак на підставі акту про фактичне не проживання від 26.06.2024 встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але з 2015 року по теперішній час не проживають за заначеною вище адресою. Крім того відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є співвласниками вказаної вище квартири, фактично в ній не проживають, а отже не користуються житлово-комунальними послугами за цією адресою. Вважають, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є неналежними відповідачами по справі. Також у своїх письмових поясненнях зазначають, що позивач звернувся з позовом до суду 13.12.2022, про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01 липня 2014 року по жовтня 2022 року, тобто за вісім останніх років, що є поза межами строку позовної. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг позивачем нараховане: 8421,63грн - 3% річних від простроченої суми та 46590,03грн - інфляційні втрати від загальної суми боргу 84 880,52грн, який розрахований за період з 01 липня 2014 року по жовтня 2022 року, тобто за вісім останніх років, що є поза межами строку позовної давності. На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 24.10.2024 до суду від представника [PERSON] - адвоката Русанівської Д.Д. надійшла заява, відповідно до якої зазначено, що відповідачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] визнають позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період з листопада 2019 року по жовтень 2022 року в розмірі 39243,84грн. Простять розстрочити виконання судового рішення, рівними платежами протягом 12 місяців з моменту ухвалення рішення. В іншій частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» просять відмовити. 29.10.2024 до суду від Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» надійшли заперечення на заяву, відповідно до якого зазначено, що оскільки відповідачами здійснювались платежі за отримані послуги водопостачання, зокрема останній платіж за позовний період був здійснений в липні 2016 року, а з позовом ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернувся 09.12.2022, то в даному випадку не підлягає застосуванню строк позовної давності. Оскільки усвідомлена оплата відповідачів за надані послуги, яка відбулась в липні 2016 року, є підставою для переривання строку позовної давності. Тому просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , в попередніх судових засіданнях позов підтримувала в повному обсязі. Надала до суду заяву в якій просила відмовити в застосуванні строку позовної давності та розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Русанівська Д.Д. в судове засідання призначене на 29.10.2024 не з`явились. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Акту про фактичне не проживання від 26.06.2024 та Довідки від 26.06.2024, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але з 2015 року по теперішній час не проживають за адресою: [ADDRESS] . Фактичними споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. У разі відмови споживача від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг. Таким чином відповідачі отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) на підставі Договору, оскільки після розміщення повідомлення та Договору у газеті «Хрещатик» № 110 (4510) на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідачів не надходило. Відповідно до пункту 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» взяло на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо-будинкових систем) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором. Згідно із пункту 15. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Суд установив, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Як установлено судом відповідачі порушили умови договору (пункт 15 договору), внаслідок неналежного виконання зобов`язань за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2022 мають заборгованість розмірі 85426,29грн. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Новою редакцією Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (введеною в дію 01.05.2019) змінено класифікацію комунальних послуг і єдиним видом комунальних послуг, що надаються суб`єктом господарювання в сфері питного водопостачання є централізоване водопостачання та централізоване водовідведення. Частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно із частиною другою ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитого водопостачання, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (від 24 червня 2004 року № 1875-IV на час укладених правовідносин), договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). (Частина друга статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1060-IX від 03.12.2020). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону. Крім того відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено, що витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовується споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже позивач належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачам централізованого постачання холодної води та водовідведення, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як фактичні споживачі наданих послуг, у свою чергу порушують свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань в період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2022 року у останніх виникла заборгованість у розмірі 85426,29грн, яка підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості та складається з: 84880,52грн заборгованості за оплату за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення + 28,70грн заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку + 517,07грн заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування. Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] як споживачі наданих послуг, просять суд застосувати позовну давність щодо стягнення заборгованості за послуги спожиті з 01 липня 2014 року до 01 листопада 2019 року, так як вимоги заявлені після спливу позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Отже перевіривши Розрахунок заборгованості наданий позивачем, за період з липня 2014 року по жовтень 2019 року, за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, суд встановив, що у відповідачів наявна заборгованість в загальному розмірі 44926,48грн, однак ця сума не підлягає задоволенню, оскільки в розумінні ст. 257 ЦПК України нарахована за межами строку позовної давності. Суд критично ставиться до посилання представника позивача проте що строк звернення до суду не закінчився, оскільки відповідачі здійснили в липні 2016 року оплату, а в зв`язку з карантинними обмеженнями строки позовної давності були продовжені. Однак суд зауважує, що враховуючи останню оплату в липні 2016 року, строк позовної давності по оплаті послуг розпочався в серпні 2016 року, а закінчився в липні 2019 року, тобто значно раніше ніж були введені карантинні обмеження, встановлені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. До того ж на час подання позовної заяви, грудень 2022 року, такі обмеження вже були повністю скасовані. Тому суд відмовляє в стягненні з відповідачів заборгованості за період з липня 2014 року по жовтень 2019 року, за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 44926,48грн через сплив позовної давності, оскільки судом не встановлено поважних причин її пропуску. Однак задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2022 року, а саме заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 39954,04грн + заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку + заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 517,07грн, що разом становить 40499,81грн. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Однак на підставі вищенаведеного, враховуючи матеріальний стан відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є споживачами наданих послуг, а саме те що відповідачка [PERSON] отримує лише пенсію в розмірі 3792,82грн та має хронічні хвороби, які потребують постійного лікування. А відповідачка [PERSON] працює вчителем та отримує заробітну плату в розмірі 9278,40грн. Також приймаючи до уваги, що Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, суд вважає правильним звільнити відповідачів від сплати компенсаційного зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки стягнення надмірних сум стане тягарем та призведе до скрутного матеріального становища відповідачів. Таким чином аналізуючи всі зазначені норми законів, приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є фактичними споживачами наданих послуг в розмірі 40499,81грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1240,50грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1240,50грн. Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] , подали до суду заяву про розстрочення виконання рішення суду, по тим підставам, що додаткових джерел доходу окрім пенсії та заробітної плати вони не мають та на момент розгляду справи перебувають в скрутному матеріальному становищі, тому сплатити всю суму заборгованості одним платежем не зможуть. Згідно із ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Отже враховуючи матеріальне становище відповідачів, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу (40499,81грн) та судових витрат (1240,50грн) на 1 рік зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 3478,36грн = 40499,81 (заборгованість за спожиті послуги) + 1240,50грн (судовий збір) = 41740,31грн : 12 місяців).

Outcome: partial