Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

26.09.2024 року представник позивача - адвокат Сигляк В.А., звернувся до суду позовом про визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] від 07.07.2010 року, що відкрилась після її смерті [INFO] , посилаючись на те, що 18.09.2024 року позивачем було отримано лист від старости Красногірського старостинського округу №1 Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, в якому містилась інформація про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя склала заповіт, яким заповіла позивачці належну їй земельну ділянку площею 4,57 га, що знаходиться на території Роздольської сільської ради Голованівського району. 18.09.2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак отримала відмову з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутність представника Голованівської селищної ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглянути без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, а також положення ст.ст. 200, 206 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Голованівським відділом ДРАЦС у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 26.02.2024 року, актовий запис № 68. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 4,57 га, що знаходиться на території Роздольської сільської ради Голованівського району, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серії 111-КР №024772 від 31.07.2001 року. Відповідно до листа Красногірського старостинського округу №13-18/536 від 18.09.2024 року, [PERSON] повідомлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві власності належала земельна ділянка площею 4,57 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-КР №024772, а також те, що за життя [PERSON] склала заповіт від 07.07.2010 року, яким заповіла належну їй земельну ділянку [PERSON] Рекомендовано вжити заходів щодо оформлення спадщини. 18 вересня 2024 року приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Захаренком В.В. позивачці повідомлено, що нею пропущений визначений законодавством України шестимісячний строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року справа N 686/5757/23 вказано, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. У Постанові від 26 червня 2024 року справа N 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. За обставинами цієї справи не встановлено, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом як спадкоємець першої або кожної наступної черги спадкоємців за законом. Відтак, незнання позивачкою про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, адже про заповіт вона дізналася з листа Красногірського старостинського округу №13-18/536 від 18.09.2024 року. За таких обставин суд визначає позивачці додатковий строк два місяці, який буде достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved