Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

27.05.2024 року адвокат Дикий Ю.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом у якому просив встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю з 1999 року і, до дня смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] помер [PERSON] , з яким позивач, починаючи з 1999 року проживав однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . Вишгородською районною державною нотаріальною конторою 04.05.2028 року заведено спадкову справу за №87/2018. 03.05.2018 року [PERSON] , який вважав [PERSON] рідним дядьком, звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Пушняк М. О. за вих. № 540/02-31 від 04.06.2018 року, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , з підстав не надання заявником документів, підтверджуючих родинні стосунки із померлою особою та відсутності заповіту на його ім`я. Встановивши, що [PERSON] не є рідним дядьком, яким його сприймав позивач, виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України. [PERSON] є чоловіком рідної тітки заявника [PERSON] , яка померла [INFO] . Так, мати заявника [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною сестрою [PERSON] . Інших спадкоємців, відповідно до черговості спадкування за законом, після померлого [PERSON] не має. Позивач зазначає, що він не лише спільно проживав з рідною тіткою та дядьком з 1999 року і до дня їх смерті, але й до кінця їх життя опікувався ними та їх здоров`ям, а після смерті займався їх похованням. За відсутності інших спадкоємців, а також не розрізняючи поняття рідного дядька та дядька, як чоловіка рідної тітки, [PERSON] вважав себе родичем померлого [PERSON] , який відноситься до п`ятої черги спадкоємців за законом, однак виявивши помилковість таких своїх суджень, змушений звертатись до суду з цим позовом з метою набуття права на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2024 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та за клопотанням представника позивача витребувано, в порядку ст. 84 ЦПК України, у державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи за №87/2018, заведеної 04.05.2018 року за реєстровим №62372737, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в смт. Димер Вишгородського району Київської області; довідку про коло спадкоємців; Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту і спадкового договору або заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину. Витребувані матеріали надійшли на адресу суду 17.09.2024 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача Димерської селищної ради та представник третьої особи Вишгородської державної нотаріальної контори до суду не прибули, надали заяви, відповідно яких просили суд розглянути справу за їх відсутності. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача і третьої особи, суд враховує положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, згідно якого неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а також думку представника позивача та самого позивача, які не заперечували щодо проведення засідання без вказаних осіб та наявність в матеріалах справи заяв від вказаних осіб, щодо розгляду справи бех них, суд вважає можливим розглянути вказану справу за відсутності представника відповідача та представника третьої особи. Відповідно до ст. 92 ЦПК України - с торони,\~треті особи\~та їхні\~представники за\~їхньою згодою,\~в тому\~числі за\~власною ініціативою,\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом,\~можуть бути\~допитані як\~свідки про\~відомі їм\~обставини,\~що мають\~значення для\~справи. Стаття 234 ЦПК України теж наголошує, що якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із\~ст. ст. 230-232\~цього Кодексу. Представник позивача адвокат Коршун В.В. вимоги позовної заяви підтримав та просив суд їх задовольнити. Так, під час розгляду справи судом позивач [PERSON] , допитаний, відповідно до вимог ст. 92, ст. 230-234 ЦПК України, як свідок пояснив суду, що дійсно що [INFO] помер [PERSON] , з яким позивач, починаючи з 1999 року проживав однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] він звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від 03.05.2018 року, оскільки вважав померлого [PERSON] своїм рідним дядьком, але постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , з підстав не надання документів, підтверджуючих родинні стосунки із померлою особою та відсутності заповіту. Таким чином, встановивши, що [PERSON] не є рідним дядьком, яким його сприймав [PERSON] , виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України. [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] є чоловіком його рідної тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Так, мати заявника [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною сестрою [PERSON] . Інших спадкоємців, відповідно до черговості спадкування за законом, після померлого [PERSON] не має. [PERSON] вказав, що він не лише спільно проживав з рідною тіткою та дядьком з 1999 року і до дня їх смерті, але й до кінця їх життя опікувався ними та їх здоров`ям, допомагав по господарству, купляв продукти, сплачував комунальні послуги, а після смерті займався їх похованням. Крім того [PERSON] зазначив, що в нього є родина дружина та донька, ще був син, який загинув і, з якими він не мешкав та не підтримував відносин з 1999 року, але офіційно шлюб розірвано не було. Дружина з дітьми мешкала з батьками позивача, а після смерті [PERSON] вони знову примирилися та почали мешкати разом за адресою: [ADDRESS] , де проживають і до теперішнього часу. Допитані судом свідки показали суду наступне: Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що мешкає в [ADDRESS] . Дуже гарно знав померлих [PERSON] та [PERSON] , оскільки жив з ними по сусідству. З позивачем свідок теж знайомий, знає його приблизно з 2000 року, він проживав з [PERSON] , разом з ними працював на присадибній ділянці, свідок зустрічав його в магазині, коли він купував продукти харчування, в банку в 2015-2016 роках, де він сплачував комунальні послуги. При спілкування зі свідком [PERSON] завжди тепло відзивалися про позивача, казали про те, що незважаючи на те, що в них немає власних дітей, у них є племінник, який допомагає їм. Свідок повідомив, що [PERSON] перебував в АТО наприкінці 2014 року та влітку 2015 року, після цього повернувся та проживав з [PERSON] , аж до самої смерті останнього, до 2018 року. Свідок [PERSON] суду показала, що мешкає в [ADDRESS] . Знає родину [PERSON] , які померли ще до [INFO] , спочатку померла [PERSON] , а через декілька років помер [PERSON] . Свідок знає позивача, бачила його на вулиці та подвір`ї [PERSON] приблизно з 2000 року, вони мешкали разом, свідок бачила їх побут, ставлення один до одного. [PERSON] був в АТО двічі: в 2014 році та в 2015, а потім повернувся і проживав з [PERSON] . Так, вислухавши позивача, його представника адвоката Коршуна В.В., свідків та дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, суд приходить до наступного: Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи,\~що [INFO] в смт. Димер помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, довідкою керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.03.2018 року (а.с. 20, 13 на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов будинок за [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 07.03.1960 року (а.с.103). \~ \~ \~ \~29.07.2015 року позивач зареєструвався за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади від 27.01.2024 року (а.с.14). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідок Димерського селищного голови від 20.09.2018 року та від 19.03.2018 року [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , проживав разом із [PERSON] по день його смерті, вели спільне господарство. [PERSON] похоронив [PERSON] , актовий запис про смерть за №30 від 19.03.2018 року (а.с.11, 102). При цьому вказані довідки не містять дати початку проживання позивача за вказаною адресою разом із [PERSON] . \~ \~ \~ \~Акт про фактичне проживання та користування будинком, що підписаний свідками [PERSON] та [PERSON] , в присутності депутата Димерської селищної ради Л. Іванової від 18.04.2024 року свідчить про те, що [PERSON] фактично з 1999 року по даний час проживає в [ADDRESS] безперервно користується даним житловим будинком, обробляє присадибну земельну ділянку. 29.07.2015 року [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою Власник даного житлового будинку [PERSON] був зареєстрований та проживав за цією адресою до дня своєї смерті [INFO] разом з [PERSON] (а.с.10 на звороті). \~ \~ \~ \~Надані позивачем три чеки (а.с.11-12) свідчать про те, що [PERSON] за січень-лютий, 2018 року здійснював оплату за телекомунікаційні послуги за адресою: [ADDRESS] . Квитанція за №148 від 21.03.2018 року (а.с.13) вказує на те, що позивачем здійснена оплата за телекомунікаційні послуги ПАТ «Укртелеком», адреса отримання послуг не зазначена. Крім того, судом встановлено, що дружина померлого [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, свідоцтв про народження та одруження (а.с.16-20). При цьому те, що позивач [PERSON] дійсно є племінником померлої [INFO] [PERSON] , яка є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , позивачем суду не доведено, копію свідоцтва про народження не надано. 03.05.2018 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] до Вишгородської районної державної нотаріальної контори (а.с. 92). 04.05.2018 року Вишгородською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №87/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.91). Що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.05.2018 року (а.с.96). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.05.2018 року слідує, що відсутня інформацію про наявність заповіту [PERSON] (а.с.104). 04.06.2018 року постановою державного нотаріуса Пушняк М.О. Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Вишгородського району відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки [PERSON] не надав до нотаріальної контори документів, які б свідчили про його родинні відносини з померлим [PERSON] (а.с.108). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~- завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1216 ЦК України зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ч. 2 ст. 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У п. 6 рішення від 03.06.1999 року за №5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі за №644/6274/16-ц вказано, що згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі за №5-рп/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. 4 та ч. 5 ст. 22 Закону України «Про міліцію»\~та частини шостої статті\~22 Закону України «Про пожежну безпеку»\~- обов`язковими умовами для визнання осіб членами\~сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання осіб та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину тощо. Статтею\~12 ЦПК України\~встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed