Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ФОП [PERSON] , вказавши, що в період з 21.05.2020 року по 17.05.2021 року працював водієм у ФОП [PERSON] 24.02.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода через порушення [PERSON] правил дорожнього руху. Дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання [PERSON] трудових обов?язків, а внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, але роботодавцем не було складено документи щодо нещасного випадку. Посилаючись, що ФОП [PERSON] є власником автомобілю, тож зобов?язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду в сумі 11126,6 гривень, що складає вартість лікування, а також моральну шкоду в сумі 100000 гривень. Ухвалою суду від 21.03.2024 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.04.2024 року відповідачем подано клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, а також про розгляд справи за участю сторін. 05.04.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, вказуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини позивача, яким допущено порушення ПДР, тож немає підстав для відшкодування шкоди. Ухвалою суду від 15.04.2024 року відмовлено у поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву у зв?язку з тим, що строк для подання відзиву пропущений не був. Ухвалою суду від 25.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін. Позивачем відповідь на відзив не подавалась, третьою особою без самостійних вимог на предмет спору письмові пояснення до суду не направлялись. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з 21.05.2020 року по 17.05.2021 року працював на посаді водія автотранспортних засобів у ФОП [PERSON] та був звільнений за власним бажанням. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.03.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наступних обставин. 24.02.2021 року о 16.20 годині на автошляху Запоріжжя-Донецьк водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mersedes, реєстраційний номер [NUMBER] , не розрахував безпечну швидкість руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку попереду, внаслідок чого транспортні засоби були ушкоджені. З виписних епікризів вбачається, що [PERSON] був госпіталізований 24.02.2021 року та перебував на лікуванні до 25.02.2021 року, потім амбулаторно лікувався з 16.02.2021 року по 14.03.2021 року, а в період часу з 15.03.2021 року по 22.03.2021 року перебував на лікуванні з приводу закритого перелому правого надколінника зі зміщенням. Потім [PERSON] продовжував лікування амбулаторно. Також позивачем надані копії чеків щодо придбання медичного обладнання та препаратів, які не підтверджені відповідними призначеннями лікарів. При вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталась з вини саме [PERSON] , що встановлено постановою суду та не заперечувалось самим позивачем. Оскільки саме [PERSON] здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тож хоча в цьому випадку роботодавець несе відповідальність перед третіми особами за шкоду, спричинену водієм, що обумовлено положеннями ст. 1172 ЦК України, водночас у роботодавця не виникає правової підстави для відшкодування шкоди самому водієві, адже шкоду спричинено внаслідок його умисних дій, а саме порушення ним Правил дорожнього руху. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed