Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

4 липня 2023 року, позивачка [PERSON] звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд : встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її спільного проживання разом із батьком [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 1992 року по дату його смерті; визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] вказаний житловий будинок, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної частки (паю) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. Позивачка вказує, що вона постійно проживала разом з батьком у спадковому будинку починаючи з 1992 року і залишилася проживати у цьому будинку після його смерті, а тому як спадкоємець першої черги у відповідності до положень ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції закону 1963 року) прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Так, за життя, спадкодавець [PERSON] склав заповіт на ім?я відповідача [PERSON] та 3-ої особи [PERSON] . Позивачка зазначає, що окрім неї ніхто зі спадкоємців [PERSON] ні за заповітом, ні за законом не прийняв спадщину після його смерті, а тому спадщина [PERSON] в повному обсязі перейшла до неї. У 2022 році вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім цього, вказує, що 11.08.2022 р. Овідіопольським райсудом Одеської області було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, яким за [PERSON] було визнане право власності в порядку спадкування на майно померлого [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2023 р. за апеляційною скаргою [PERSON] вказане рішення Овідіопольського районного суду від 11.08.2022 року було скасоване. На теперішній час позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на належне [PERSON] майно, оскільки [PERSON] 14.12.2022 р. уклав з відповідачкою [PERSON] договір дарування спірноого спадкового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мазаратій А.В., на підставі якого за [PERSON] 14.12.2022 року було зареєстроване право власності на спірний будинок. Позивачка вказує, що оскільки вона одноособово прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.08.2022 р. було скасоване судом апеляційної інстанції, вона у відповідності до ст. 388 ЦК України має право на витребування спадкового житлового будинку від [PERSON] 14 серпня 2023 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , 3-ті особи без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, в якому просив встановити факт, що має юридичне значення в тому, що він своєчасно прийняв спадщину після смерті діда - [PERSON] , померлого [INFO] , вказуючи, що останній, за своє життя склав заповіт від 10.04.1996 р., відповідно до змісту якого все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ); земельної частки (паю) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області; майнового паю у пайовому фонді КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. [PERSON] вказує, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у відповідності до положень ст.ст. 548,549 ЦК України в редакції Закону від 1963 р., так як він своєчасно вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді земельної частки (паю), майнового паю та спадкового житлового будинку, в нього перебувають всі правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Встановлення факту прийняття спадщини надає [PERSON] право оформити та реалізувати спадкові права після смерті [PERSON] відповідно спадкоємства за заповітом, в той же час встановлення вказаного факту позбавляє інших спадкоємців за законом, в тому числі відповідачку [PERSON] , можливості набути спадщину відповідно спадкоємства за законом. Представниця позивачки [PERSON] - адвокат Бузова Т.Г., приймаючи участь в судових засіданнях підтримала позовні вимоги [PERSON] , просила задовольнити її позов в повному обсязі та не визнала в повному обсязі зустрічний позов [PERSON] , в задоволенні якого просила відмовити. Однак, в подальшому, в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмове клопотання, в якому підтримала первісний позов [PERSON] , який просила задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та розглянути справу за її відсутності та відсутності [PERSON] , надавши до цього суду заключне слово у судових дебатах (т. 2 а.с. 59-63,67,72-73). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , приймаючи участь в судових засіданнях не визнав в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] , просив відмовити у задоволенні її безпідставного позову, та в повному обсязі підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] , які просив задовольнити. Однак, в подальшому, в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомив, надіславши до суду письмову заяву та промову в судових дебатах, в якому підтримав зустрічний позов [PERSON] , який просив задовольнити та відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] та розглянути справу за його відсутності та відсутності [PERSON] (т. 2 а.с. 67-71). Відповідач за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що в повному обсязі не визнає первісний позов [PERSON] з тих підстав, що остання спадщину після смерті [PERSON] не приймала (т. 2 а.с. 33). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, в якій зазначив, що в повному обсязі не визнає первісний позов [PERSON] та в повному обсязі визнає зустрічний позов [PERSON] , з тих підстав, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймала, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 32). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причин своєї неявки не повідомив, подав до суду пояснення щодо позовів, в якій вказав, що визнає позов [PERSON] та не визнає позов [PERSON] , з тих підстав, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла тільки [PERSON] , а [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймав (т. 2 а.с. 36-37). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] надав до суду письмові пояснення щодо позовів, в яких зазначив, що [INFO] помер його дід (батько його батька) - [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , і [PERSON] прийняв спадщину після його смерті, отримавши свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. [PERSON] вказує, що після смерті [PERSON] у нього залишилося троє дітей (спадкоємці першої черги за законом): син [PERSON] , [INFO] (батько [PERSON] ), який помер [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON] . [PERSON] вказує, що із всіх спадкоємців першої черги спадщину після смерті [PERSON] прийняв тільки його син (батько [PERSON] ) - [PERSON] , [INFO] , так як він постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку з 02.12.1980 року до дня своєї смерті [INFO] . Станом на 15.02.1997 року і до 15.08.1997 року (шестимісячний строк для прийняття спадщини) тільки [PERSON] проживав та був зареєстрований у спадковому будинку (тобто у встановлений законом строк одноособово вступив в управління та володіння спадковим будинком), де й проживав та був зареєстрований одноособово до 03.09.1998 року, а тому він єдиний із спадкоємців першої черги визнається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , і цю спадщину [PERSON] прийняв з моменту її відкриття - [INFO] . Інші спадкоємці першої черги [PERSON] - син [PERSON] та донька [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймали, вони не проживали та не були зареєстровані у спадковому будинку ні на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ), ні впродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини. Доводи [PERSON] стосовно того, що вона нібито проживала та була зареєстрована у спадковому будинку з 1992 року по 15.02.1997 року (день смерті [PERSON] ) не відповідають дійсності, так як тільки [PERSON] (батько [PERSON] ) постійно проживав та був зареєстрований разом зі своїм батьком [PERSON] у спадковому будинку на день смерті останнього ( [INFO] ). [PERSON] невідомо чи приймав [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] вважає, що він як спадкоємець, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який в свою чергу одноособово прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , одноособово має право на оформлення спадкових прав на майно [PERSON] , померлого [INFO] , у відповідності спадкоємства за законом, за умови неприйняття спадщини [PERSON] спадкоємцями за його заповітом (т. 1 а.с. 148-161). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, нотаріально посвідчені документи, на підставі яких був посвідчений договір дарування житлового будинку від 14.12.2022 р. (реєстр. № 2277), матеріали спадкової справи № 16/2022 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оглянувши матеріали цивільної справи № 509/2925/22, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть (повторне) серії [NUMBER] від 29.07.2022 р. та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.02.1997 р. (т. 1 а.с. 15,105). За життя [PERSON] склав заповіт від 10.04.1996 р., який був посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області за реєстровим № 11 (т. 1 а.с. 103-104). Відповідно до змісту цього заповіту [PERSON] заповів [PERSON] (відповідач за первісним позовом) та [PERSON] (3-тя особа за первісним позовом) все своє майно, яке буде належати йому на день смерті. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався заповідачем за життя, що підтверджується відміткою селищної ради, яка міститься на заповіті. Позивачка за первісним позовом [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від та свідоцтвом про шлюб з [PERSON] серії [NUMBER] від 07.06.1980 р., оригінал якого був оглянути в судовому засіданні (т.1 а.с. 14,34). Третя особа [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (т. 1 а.с. 118). Також у [PERSON] на момент смерті залишився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 21.07.1975 р. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 01.03.2022 р. (т. 1 а.с. 113,115). Відповідач за первісним позовом [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (т.1 а.с.100) та свідоцтвом про народження його батька [PERSON] (т.1 а.с.118) Третя особа [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , та онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (т.1 а.с.153) та свідоцтвом про народження його батька [PERSON] (т.1 а.с.113). [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи [PERSON] та свідоцтвом про право на спадщину (т.1 а.с. 151). Спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 23, 175-176); земельної частки (паю) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області (т.1 а.с.106); майнового паю у пайовому фонді КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області (т. 1 а.с. 107). На момент смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 112). Вказані вище обставини визнаються та не заперечуються сторонами по справі. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 15.02.1997 року і сторони заявляють про фактичне своєчасне прийняття спадщини, суд у відповідності до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, приходить до висновку, що цивільні правовідносини щодо спадщини [PERSON] необхідно розглядати за правилами ЦК України в редакції Закону 1963 року. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 527, 529, 534 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам. Враховуючи вищенаведені обставини та норми Закону, суд встановив наступне коло спадкоємців [PERSON] , які мали право на спадкування після його смерті: -спадкоємці за заповітом - [PERSON] та [PERSON] ; -спадкоємці першої черги відповідно спадкоємства за законом - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] і спадщину після якого прийняв його син [PERSON] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року у справі № 509/2925/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] було визнане право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну частку (пай) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області; майнового паю у пайовому фонді КСП «Іскра» с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. Відповідно договору дарування від 14.12.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мазаратій А.В. за реєстровим №2277, [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 51-89). Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2023 року за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року у справі № 509/2925/22 було скасоване та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом було відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що: « [PERSON] (донька померлого), яка вважає себе спадкоємицею, як такою, що прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та наполягає на тому, що має право на спадкування після смерті батька внаслідок неприйняття позивачем, як спадкоємцем за заповітом, спадщини - до участі у даній справі в якості відповідача (співвідповідача) не була залучена, відповідного клопотання позивачем заявлено не було. В порушення вимог цивільного процесуального закону, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не вирішив питання щодо встановлення кола спадкоємців, як і відповідачів у справі та залучення [PERSON] до участі в справі. Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть». Інших висновків судом апеляційної інстанції зроблено не було, як і не було встановлено інших обставин, які мають значення для вирішення цієї справи. При розгляді цієї справи суд встановив коло спадкоємців [PERSON] , і всі спадкоємці або їх правонаступники були залучені до участі у справі Сторонами на підтвердження своїх доводів були надані наступні письмові докази, при досліджені яких судом було встановлено. Суд зазначає, що у паспорті громадянки України [PERSON] у графі «місце проживання» мається відмітка про виписку (зняття з попереднього місця реєстрації) - Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області 13.04.1998 року та дата реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] - 05.09.1998 року та відмітка в графі «сімейний стан» про реєстрацію шлюбу з [PERSON] від 07.06.1980 року (т.1 а.с. 11-12). У свідоцтві про смерть [PERSON] (повторне), яке надане [PERSON] , зазначена дата видачі цього свідоцтва - 29.07.2022 року. У свідоцтві про смерть [PERSON] , яке надане [PERSON] і оригінал якого знаходиться у [PERSON] , зазначена дата видачі цього свідоцтва - 25.02.1997 року (т.1 а.с. 15,105). В довідці Овідіопольської селищної ради № 92 від 31.03.2023 року, зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі № 6 за 1996-2000 роки особистий рахунок [NUMBER] [PERSON] проживала в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 18). Відповідно довідки №55 від 07.03.2023 р. син [PERSON] - [PERSON] навчався в Миколаївській середній школі (Калаглійський заклад середньої освіти) з 1992 по 2000 роки. Відповідно архівної довідки № Т-76 від 08.03.2023 року позивачка [PERSON] працювала в БСК «Іскра» з 1992 року по 1997 роки. Однак, на думку суду, вказані довідки - не містять в собі відомостей щодо місця проживання [PERSON] та її сина [PERSON] (т.1 а.с. 19,20). Право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно підтверджено правовстановлюючими документами - сертифікатом на право на земельну частку (пай) та свідоцтвом на право на майновий пай, оригінали яких знаходяться у [PERSON] та були оглянуті в судовому засіданні (т. 1 а.с. 106,107). В той же час, відповідно квитанцій про сплату земельного податку [PERSON] у 2003-2004 роках сплачував земельний податок за земельну ділянку по [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 109). Відповідно довідки Каліглійської сільської ради №505 від 30.08.2013 р. в користуванні [PERSON] перебуває земельний пай та земельна ділянка площею 0,25 га. (т.1 а.с. 111). Відповідно довідки Овідіопольської селищної ради №79 від 24.05.2022 р. [PERSON] проживав та був зареєстрований в будинку за адреою: [ADDRESS] з 02.12.1980 року по день смерті (т. 1 а.с. 116). Відповідно довідки Овідіопольської селищної ради №80 від 24.05.2022 р., яка знаходиться в матеріалах спадкової справи [PERSON] , [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживала та зареєстрована сестра [PERSON] з 03.09.1998 р. (т. 1 а.с. 184). Згідно витягу з реєстру Овідіопольської територіальної громади від 30.11.2022 р. місце проживання [PERSON] 03.09.1998 року було зареєстроване у будинку за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 119). В довідці Овідіопольської селищної ради №02-06/210/2192 від 07.09.2023 р., зазначено, що [PERSON] проживала та зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] з 03.09.1998 року, а [PERSON] проживав та був зареєстрований в цьому будинку з 02.12.1980 року по день смерті (т. 1 а.с. 159). В довідці Овідіопольської селищної ради № 80 від 24.05.2022 р., зазначено, що [PERSON] проживала та зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] з 03.09.1998 року (т.1 а.с. 184). Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини [PERSON] звернулися [PERSON] - заява від 26.08.2022 року, [PERSON] - заява від 10.08.2023 р. (т. 1 а.с. 231-255). Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2023 р, спадщину [PERSON] прийняв єдиний спадкоємець - [PERSON] (т. 1 а.с. 151). Надаючи оцінку доводам первісного та зустрічного позовів та доказів, які надані сторонами на підтвердження своїх вимог та доводів суд приходить до наступного. Позивачка [PERSON] в своєму позові просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її спільного проживання разом із батьком [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 1992 року по дату його смерті, що на думку позивачки визначає її єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] і надає їй право отримати у власність спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька та витребувати це нерухоме майно у відповідачки [PERSON] . На підтвердження факту спільного проживання разом із батьком [PERSON] з 1992 року по дату його смерті, [PERSON] посилається на вищенаведені докази: довідка Овідіопольської селищної ради № 92 від 31.03.2023 року (т.1 а.с. 18), в якій вказано, що згідно запису в погосподарській книзі №6 за 1996-2000 роки особистий рахунок [NUMBER] [PERSON] проживала в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ; відомості із навчального закладу про навчання її сина у с. Калаглія з 1992 по 2000 роки (т.1 а.с. 19); архівну довідку від 07.03.2023 року, в тому що позивачка з 1992 року по 1997 роки працювала в БСК «Іскра» (т.1 а.с. 20). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд вважає, що надані позивачкою докази - не доводять факт її спільного проживання з батьком [PERSON] , який помер [INFO] , з 1992 року по день його смерті. Так при огляді в судовому засіданні оригіналу погосподарської книги № 6 за 1996-2000 роки, який був витребуваний за клопотанням [PERSON] , судом встановлено, що особовий рахунок господарства за адресою: [ADDRESS] , головою якого був [PERSON] оформлений з порушеннями Закону та не відповідає вимогам Наказу Міністерства Статистики України № 48 від 22.02.95 р. «Про затвердження форм та Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», і є спеціальним нормативним актом, який на той час визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах (т. 1 а.с. 175-176, т.2 а.с. 56-58). Суд звертає увагу на те, що запис про члена господарства [PERSON] в особовому рахунку зроблена іншим почерком аніж інші записи у цьому особовому рахунку та всіх інших особових рахунках цієї погосподарської книги. Окрім того, у записі про члена господарства [PERSON] в особовому рахунку мається запис про інвалідність [PERSON] , тоді як відповідно до пояснень її представниці, які були надані у судовому засіданні, інвалідність [PERSON] була встановлена після 03.09.1998 року. Також у записі про члена господарства [PERSON] в особовому рахунку мається запис про те, що [PERSON] не працює, тоді як з наданих самою [PERSON] доказів вбачається, що вона перебувала в трудових відносинах з БСК «Іскра» до 1997 року. Суд звертає увагу, що у вищевказаному особовому рахунку з погосподарської книги за 1996-2000 роки відсутні відомості про сина [PERSON] - [PERSON] , 1986 р.н., хоча у відповідності до вимог Наказу відомості про дітей члена господарства повинні бути внесені до погосподарської книги разом з відомостями про освіту починаючи з 6-ти років. Також в особовому рахунку відсутні відомості про чоловіка [PERSON] , з яким вона на той час перебувала у шлюбі. Суд приходить до висновку, що запис про [PERSON] в особовому рахунку внесений - не одночасно з моментом заведення погосоподарської книги (на 01.01.1996 року), а пізніше, в той же час як у рядку 24 особового рахунку відсутні відомості про дату прибуття [PERSON] та місце з якого вона прибула. Відповідно до п. 35 Наказу в рядку 24 «Відмітка про осіб, заново прибулих на територію даної сільської Ради» робиться відмітка про осіб, які заново прибули на постійне місце проживання. Наприклад, «прибув 8 грудня 1990 р. з м. Рівне». Крім цього, в особовому рахунку відсутній підпис голови господарства - [PERSON] , що є обов`язковою умовою відповідно до п. 41 Наказу, згідно з яким, особовий рахунок кожного господарства після його заповнення під час подвірних обходів як в період закладки нових погосподарських книг, так і в період суцільної перевірки та уточнень записів у раніше заведених погосподарських книгах обов?язково повинен бути підписаний членом господарства, що записаний першим (головою господарства), або у випадку його відсутності дорослим членом господарства, а також секретарем виконкому сільської Ради (або особою, що провадить перевірку та запис). Таким чином на підставі запису в особовому рахунку погосподарської книги, на який посилається [PERSON] - неможливо встановити дійсні обставини щодо факту проживання [PERSON] у будинку разом з [PERSON] в період з 1992 року по дату його смерті, а тому цей доказ не є достовірним доказом, і судом до уваги не приймається. Сама довідка № 92 від 31.03.2023 р. - не містить відомостей щодо початку проживання [PERSON] у спадковому будинку (т.1 а.с. 18). Враховуючи вказані висновки, суд відхиляє доводи [PERSON] , що вона згідно запису у погосподарській книзі № 6 за 1996-2000 роки особовий рахунок № [NUMBER] проживала разом з батьком в будинку за адресою: [ADDRESS] на момент його смерті, окрім того ці доводи спростовуються відомостями, які містяться: -у паспорті громадянина України [PERSON] , в якому у графі «місце проживання» мається відмітка про виписку (зняття з попереднього місця реєстрації) - Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області 13.04.1998 року та дата реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] - 05.09.1998 року (т.1 а.с. 11-12); -у витязі з реєстру Овідіопольської територіальної громади від 30.11.2022 р., в якому зазначено, що місце проживання [PERSON] 03.09.1998 року було зареєстроване у будинку за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 119). -у довідці Овідіопольської селищної ради №02-06/210/2192 від 07.09.2023 р., в якій зазначено, що [PERSON] почала проживати та була зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] з 03.09.1998 року (т.1 а.с. 159). -у довідці Овідіопольської селищної ради №80 від 24.05.2022 р., в якій зазначено, що [PERSON] проживала та зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] з 03.09.1998 року (т.1 а.с. 184). Суд вважає, що на підставі довідки Овідіопольської селищної ради №92 від 31.03.2023 року, на яку посилається [PERSON] - неможливо встановити дійсні обставини щодо проживання [PERSON] у будинку разом з [PERSON] в період з 1992 року по дату його смерті, а тому цей доказ не є достовірним доказом в силу ст. 79 ЦПК України (т.1 а.с. 18). Інші докази надані [PERSON] , такі як довідки про навчання її сина [PERSON] , 1984 р.н., у навчальному закладі в с. Миколаївка та відомості про перебування у трудових відносинах з БСК «Іскра» (т.1 а.с. 19-20) не містять жодних посилань щодо місця проживання [PERSON] та її сина, тобто не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є неналежними доказами в силу ст. 77 ЦПК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] почала проживати в спірному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] саме з 03.09.1998 року, тобто з моменту реєстрації місця проживання за цією адресою, а вимога [PERSON] про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем з 1992 року на момент його смерті є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції Закону 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції Закону 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті [PERSON] (т.1 а.с.231-255) [PERSON] звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини [PERSON] лише від 26.08.2022 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Як встановив суд позивачка [PERSON] почала проживати у спірному спадковому житловому будинку саме з 03.09.1998 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (15.02.1997 р.). [PERSON] не надала суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що вона саме у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вступила в управління або володіння спадковим майном. Також суд звертає увагу на те, що у [PERSON] відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно померлого батька (оригінали перебувають у відповідача), свідоцтво про смерть батька (повторне) отримане [PERSON] лише 29.07.2022 р. Суд вважає, що позивачкою [PERSON] не доведено суду, що вона у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вчинила передбачені ст. 549 ЦК України дії, що свідчать про прийняття спадщини, а тому ці доводи позивачки є необґрунтованими. З цих підстав суд приходить до висновку, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, а тому у неї відсутні законні підстави для придбання нею спадщини і вимога про визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тобто ст. 388 ЦК України встановлює право саме власника майна на витребування цього майна. Враховуючи те, що [PERSON] не набула права власності на спірний будинок її вимога про витребування житлового будинку не підлягає задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] вважає, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у відповідності до положень ст.ст. 548,549 ЦК України в редакції Закону від 1963 р., так як своєчасно вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді земельної частки (паю), майнового паю та спадкового житлового будинку. На підтвердження факту своєчасного прийняття спадщини [PERSON] посилається на вищенаведені докази: квитанції про сплату земельного податку (т.1 а.с 109) у 2003-2004 роках за земельну ділянку по [ADDRESS] ; довідку Каліглійської сільської ради №505 від 30.08.2013 р. (т.1 а.с. 111) про те, що в користуванні [PERSON] перебуває земельний пай та земельна ділянка площею 0,25 га; знаходженням у [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (т.1 а.с. 105,106). Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті [PERSON] - [PERSON] звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини [PERSON] лише 10.08.2023 р. (т. 1 а.с. 231-255). Суд вважає, що надані [PERSON] докази - не є достатніми для підтвердження того, що він саме у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вчинив передбачені ст. 549 ЦК України дії, що свідчать про прийняття спадщини та не доводять факт своєчасного прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , а тому вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Окремо, суд звертає увагу на наступні обставини, які були встановлені під час розгляду справи. З наявних у справі доказів (довідка Овідіопольської селищної ради №79 від 24.05.2022 р., матеріали спадкових справ [PERSON] та [PERSON] , копія паспорту громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію його місця проживання у будинку [ADDRESS] ) з 02.12.1980 року) вбачається, що єдиним із спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] , який у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вчинив передбачені ст. 549 ЦК України дії, що свідчать про прийняття спадщини, був його син - [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , тобто саме він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а тому позовні вимоги [PERSON] , які стосуються спадщини, та зустрічні позовні вимоги [PERSON] розглянуті судом за правилами ЦК України в редакції Закону 1963 року. (т.1 а.с. 114,178-255). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні як первісного позову [PERSON] , так і зустрічного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі з підстав, описаних вище. В ході розгляду справи ухвалою суду від 13.07.2023 року була задоволена заява [PERSON] про забезпечення її позову про накладення арешту на спірний житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі за вимогами ч. 9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову [PERSON] , які були застосовані ухвалою суду від 13.07.2023 року (т. 1 а.с. 46-47).

Outcome: dismissed