Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2024 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: обслуговуючий кооператив «Магнолія», обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» про скасування рішення про державну реєстрацію та визнання правочину недійсним - задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Бєлломі Олени Віталіївни № 60764766 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2471894980000) від 05.10.2021 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на садовий будинок загальною площею 13,5 кв.м., який розташований в [ADDRESS] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку від 18 жовтня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим Артемом Сергійовичем та зареєстрований в реєстрі за номером 1153, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1 073,60 гривень., з кожного. 22.05.2024 року адвокат Кузьмін Д.Л., в інтересах [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000 грн. Про намір подати дану заяву було зазначено в письмових поясненнях наданих в судовому засіданні, призначеному на 16.05.2024 р. Заява подана 22.05.2024 року. 23.05.2024 р. представник відповідача Ковбасюк. - адвокат Баховський М.М. подав до суду відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, просив відмовити в задоволенні заяви. 30.05.2024 р. представник відповідача [PERSON] - адвокат Карнаух-Голодняк О.В. подала до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, просила відмовити в задоволенні заяви. Постановою Київського апеляційного суду від 04.09.2024 р. рішення Дарницького районного суду м. Київ від 17.05.2024 р. залишено без змін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, її представник подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, просила відмовити в задоволенні зави. Виходячи правил ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду даної заяви. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без участі учасників справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 3 ст. 270 ЦПК України, визначено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Матеріалами справи підтверджується, що докази витрат на професійну правничу, представником відповідача надано до суду у рамках встановлених ЦПК України порядку і строків подання цих доказів. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 23.10.2023 року між адвокатом Кузьміним Д.Л. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги №23/10-23, де визнано усі істотні умови та визначено вартість послуг. Згідно з п.3.1. Договору, за надання правової допомоги у суді першої інстанції, клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг у розмірі 35 000 грн. Вбачається, що представник позивача Кузьмін Д.Л . , який приймав участь у справі є адвокатом, його повноваження підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги на підставі Договору про надання правової допомоги №23/10-23 від 23.10.2023 р. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України). Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги №23/10-23 від 23.10.2023 р., укладеного між адвокатом Кузьміним Д.Л. та [PERSON] (т.4 а.с.10-11); копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги (т.4 а.с.9); копію акту приймання-передачі наданих послуг від 21.05.2024 до договору про надання правової допомоги №23/10-23 від 23.10.2023 на суму 35 000 грн. (т.4 а.с.12) Із розрахунків витрат на правничу допомогу, які наведені в Акті приймання-передачі наданих послуг від 21.05.2024, вбачається, що адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 35 000 грн. Визначаючи час на надання зазначених в Акті послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial