Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що вона є відповідальним квартиронаймачем вищевказаної квартири. Крім неї в квартирі зареєстрований колишній цивільний чоловік [PERSON] , діти: [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. З вересня 2023 р. фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, так само як припинено спільне проживання. Відповідач виїхав з квартири [ADDRESS] . Починаючи з вересня 2023 р. і до сьогоднішнього часу [PERSON] мешкає за іншою адресою, за місцем своєї реєстрації не з`являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих його речей в квартирі немає і, взагалі квартирою не цікавиться. Однак у добровільному порядку відповідач не виписується з квартири. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад шість місяців без поважних причин. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи та призначено розгляд. 10.07.2024 до суду надійшов відзив [PERSON] в особі представника адвоката Бубнова Д.Ю., на позовну заяву, згідно якого відповідач просить позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] залишити без задоволення. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними. [PERSON] не є належним позивачем у даній справі і тому відсутні підстави для задоволення її позовним вимог. Позивач [PERSON] стверджує, що вона є відповідальним квартиронаймачем кв. [ADDRESS] . Однак жодного доказу на підтвердження цього не надає. Вказана квартира не приватизована, відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя та наймачем вказаної квартири є колишній чоловік [PERSON] . [PERSON] , на ім`я якого відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Реєстрація місця проживання [PERSON] за вказаною адресою здійснювалась з дозволу [PERSON] . Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності та управителем багатоквартирного будинку призначено комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, ЄДРПОУ 22144952, що підтверджується Додатком №3 до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради 01.09.2017 №520. Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] зареєстрована у кв. [ADDRESS] з 31.05.2019. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрований у кв. [ADDRESS] з 23.07.2019. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про кв. [ADDRESS] . 12.08.2019 на ім`я [PERSON] , відкритий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . КП «Наше місто» 25.06.2019 на звернення [PERSON] з приводу укладання договору найму та переоформлення особового рахунку на кв. [ADDRESS] роз`яснило, які документи потрібно надати для цього, включаючи ордер на житлове приміщення на її ім`я, розпорядження голови Вознесенівської районної адміністрації ЗМР про зміну договору найму житлового приміщення. Згідно зі ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Стаття 71 ЖК України передбачає випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, зокрема п ри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 524/7927/16-ц, провадження № 61-30751св18) зроблений наступний висновок: Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Що стосується обставин конкретної справи, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що у позивачці, яка не є власником або наймачем, а є членом сім`ї наймача кімнати в гуртожитку, не виникло право на звернення до суду з позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку, яке перебуває у власності територіальної громади міста. При цьому суд роз`яснює позивачці її право, передбачене статтею 106 ЖК Української РСР, на звернення із заявою про визнання її наймачем кімнати в гуртожитку, що в подальшому сприятиме вирішенню питань щодо приватизації кімнати в гуртожитку та оформлення субсидії на сплату комунальних послуг. Відповідно до вимог ч. 1,6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~\~ На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Положення Житлового Кодексу України не передбачають права наймача та членів сім`ї наймача звертатись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Натомість положення Цивільного Кодексу України містять норми, якими перебачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, власник майна може звертатись до суду із позовом про визнання особи такою, що тратила право користування жилим приміщенням. З огляду на те, що позивач є членом сім`ї наймача, у останньої таке право не виникає. Разом з тим, згідно ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Тобто, позивач не позбавлена можливості звернутись із належним чином оформленою заявою про визнання її наймачем кв. [ADDRESS] . Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Тобто, суд вправі захищати не будь-які права особи, а лише ті, що порушуються, не визнаються або оспорюються. Таке порушення прав повинно мати реальний характер на момент звернення особи до суду. Так, суд відзначає, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували порушення її прав чи інтересів. За таких, обставин позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, по`вязані з розглядом справи, покладаються:... 2) у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати за позовом покладаються на позивача [PERSON] .

Outcome: dismissed