Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси у березні 2020 року звернулося\~ТОВ «Порше Мобіліті»\~з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~№ 50011540 від 26 грудня 2023 року в розмірі 607300,12 гривень та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 9109,50 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 26 грудня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 50011540, в якому зазначено, що договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні Кредиту. На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору, позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 246 464 гривень 63 копійки, що було еквівалентом 30075, 00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.2. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 грудня 2018 року, для купівлі автомобіля марки VW, модель Passat B7, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1968 куб. см. 29 січня 2015 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони погодили умови надання ТОВ «Порше Мобіліті» додаткового кредиту в сумі еквіваленту 8481,15 доларів США, що еквівалентно 171319,23 гривень для сплати страхових платежів. Зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50011540 від 26.12.2013 року забезпечено договором застави № 50011540 від 10 січня 2014 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VW, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. Проте відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим станом на 10 лютого 2020 року виникла заборгованість, яка в загальному складає\~607300,12 гривень. Зазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року провадження по цивільній справі зупинено до набрання чинності\~рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору №50011540 від 26 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] , договору застави транспортного засобу №50011540 від 10 січня 2014 року, договору поруки №50011540 від 26 грудня 2013 року та про стягнення з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь [PERSON] усіх надмірно отриманих грошових коштів за кредитним договором №50011540 від 26 грудня 2013 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (справа № 521/13186/17). Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2021 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року залишено без змін. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2024 року провадження по цивільній справі поновлено. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2024 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В матеріалах справи наявна заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Чередніченка Максима Миколайовича, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у відсутності представника позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Веселов А.В. в судовому засіданні при розгляді справи по суті заперечував проти позову. В подальшому відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялися шляхом направлення судових повістки на електронну пошту. Станом на 11 листопада 2024 року заяв про відкладення судового засідання не надходило. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В ході судового розгляду справи встановлено, що 26 грудня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50011540, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 246464,63 гривень, що в еквіваленті становить 30075 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.2. загальних умов кредитування є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 грудня 2018 року, цільовим призначенням - купівля автомобіля марки VW, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1968 куб. см. (а. с. 19). В кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3. загальних умов кредитування. Відповідач, згідно з п. 1.2. загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. В свою чергу, термін кредитування (строк повернення кредиту), відповідно до п. 1.4.1. загальних умов, погоджений сторонами в графіку погашення кредиту, яким передбачено повернення кредиту частками щомісячно на відповідну дату поточного місяця з кінцевим терміном погашення не пізніше 15 грудня 2018 року. У відповідності до вимог п. 1.6. загальних умов\~зобов`язання відповідача\~перед ТОВ «Порше Мобіліті» за вищезазначеним кредитним договором\~забезпечено договором застави № 50011540 від 10 січня 2014 року,\~посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 111,\~згідно з умовами якого відповідач надав в заставу позивачу автомобіль Volkswagen, модель Passat B7, тип седан-В легковий, випуску 2013 року, білого кольору, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1968 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності заставодавцю [PERSON] . 29 січня 2015 року до кредитного договору № 50011540 від 26 грудня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони погодили умови надання ТОВ «Порше Мобіліті» позичальнику додаткового кредиту в сумі еквіваленту 8481,15 доларів США в українських гривнях, сума яких дорівнює 171319,23 гривень для сплати страхових платежів. Цільове призначення додаткового кредиту визначено сторонами в п. 1.2. додаткової угоди №1, відповідно до якого сума такого кредиту надається для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного на виконання кредитного договору. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі викладених положень ЦК України, позивачем нараховані 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем зі спати періодичних платежів за кредитом в розмірі 4700,36 гривень (3% річних розраховано наступним чином: сума 3% = розмір простроченої заборгованості * 3% * кількість днів прострочення за платежем / 365 (кількість днів у році)). Сума підрахованих інфляційних втрат складає 12242,08 гривень на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, що підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті». Невиконання відповідачем своїх обов`язків по відшкодуванню страхових платежів призвело до виникнення заборгованості у розмірі 108899, 45 грн, з яких 93077,99 грн - заборгованість з оплати періодичних платежів, 5097,01 гривень - 3 проценти річних, 10724,45 гривень - інфляційні втрати. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно із статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення. Нормами ч. 1 ст. 624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Поняття неустойки визначено в ч. 1 ст. 549 ЦК України, за якою неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом п. 8.1. загальних умов у разі порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини\~позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася,\~та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Нормативними приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначалось, згідно з п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача за цим\~Кредитним договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного\~Сторонами Договору застави № 50011540 від 10 січня 2014 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VW, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що\~заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо\~в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За\~рахунок заставленого майна,\~згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про заставу»,\~заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі,\~що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором. - неустойку), необхідні виграти на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Наведені норми спеціального Закону кореспондуються з приписами ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою,\~заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.\~За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленою майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 590 ЦК України передбачено, що\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Нормами ч. ч. 1-2 ст. 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в частині першій статті 590 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодержатель може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень (частина перша статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Судом також береться до уваги, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору №50011540 від 26 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] , договору застави транспортного засобу №50011540 від 10 січня 2014 року, договору поруки №50011540 від 26 грудня 2013 року та про стягнення з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь [PERSON] усіх надмірно отриманих грошових коштів за кредитним договором №50011540 від 26 грудня 2013 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (справа № 521/13186/17). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року у задоволені позовної заяви\~ [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа на стороні позивача [PERSON] , про визнання договору частково недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до\~ст. 133 ПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги\~ТОВ «Порше Мобіліті»\~підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь\~ТОВ «Порше Мобіліті»\~підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9109,50 гривень. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 10 квітня 2018 року між Адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг», в особі керуючого партнера Калітвенцева І.М. та Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Порше Мобіліті», в особі директора Ткаченко О.М., було укладено договір про надання юридичних послуг. В матеріалах справи містяться договір про надання юридичних послуг від 10 квітня 2018 року, заявка на надання юридичних послуг № 78 від 10 квітня 2018 року, акт про надані послуги до заявки про надання юридичних послуг №78 від 12 лютого 2020 року, рахунок на плату № 180410_78_1 від 12 лютого 2020 року, згідно з якими,\~ТОВ «Порше Мобіліті»\~надано правову допомогу на загальну суму 12500,00 гривень (+ 2500,00 грн ПДВ). Винагороду в розмірі 15000,00 грн було сплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 51001779 від 24 лютого 2020 року (а. с. 101). Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved