Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача АТ «Кредобанк» засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № RF2-51130 від 04.04.2017 року у розмірі 25970,78 грн, суму судового збору в розмірі 3 028,00 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 2597,78 грн. В обґрунтування позову вказував, що 04.04.2017 [PERSON] уклав з АТ «Кредобанк»\~ кредитний договір № RF2-51130, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 50 000,00 грн з терміном виконання до 01 квітня 2022 року на поточні потреби в сумі 11 418,73 грн. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику суму кредиту, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 травня 2024 року становить 25 970,78 грн. Позивачу відомо, що [PERSON] помер [INFO] представник позивача направив претензію до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори з проханням завести спадкову справу щодо померлого. 25 січня 2022 року представнику АТ «Кредобанк»\~ надійшла відповідь від Першої білоцерківської державної нотаріальної контори з відмовою в наданні формації та з посиланням на нотаріальну таємницю. 09 вересня 2022 року представник банку повторно отримав відповідь на претензію з Першої білоцерківської державної нотаріальної контори., проте в даній відповіді не біло інформації про коло спадкоємців. Через тривалу відсутність інформації банк самостійно коло спадкоємців., зокрема дружину померлого [PERSON] та сина померлого [PERSON] . 24 лютого 2023 року банком було направлено претензію спадкоємцям з проханням сплатити заборгованість за кредитним договором. 04 травня 2023 року спадкоємці отримали претензію банку, однак до 31 травня 2024 року відповіді на претензію не надали. 16 травня 2023 року представник банку направив адвокатський запит до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори, проте відповіді станом на 31 травня 2024 року не отримав.\~ Наявність свідоцтв про право на спадщину, представнику банку стало відомо 25 січня 2022 року, проте коло спадкоємців відомо не було. 24 квітня 2023 року АТ «Кредобанк» пред`явив претензію до спадкоємців, однак вони ухилилися від виконання зобов`язання. Банк не пропустив строки для звернення до спадкоємців із претензією-вимогою. Розмір витрат на правічну допомогу становить 2 597,78 грн (10 % від ціни позову за договором). 05 липня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 08 липня 2024 року судом отримано дані з Єдиного державного демографічного реєстру, згідно з якими відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 21 серпня 2024 року судом отримано інформацію з ДМС України щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Розгляд справи призначено на 19 вересня 2024 року. За клопотанням представника позивача, судом витребувано від Першої білоцерківської державної нотаріальної контори копію спадкової\~ прави щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 09 вересня 2024 року судом отримано від Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] 11 вересня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, задоволення позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів в судове засідання. Через неявку відповідачів та перебування судді на навчанні в НШСУ, судовий розгляд у справі, призначений на 19 вересня 2024 року, судом відкладено та повторно призначено на 15 жовтня 2024 року. 10 жовтня 2024 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. 15 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи для надання можливості вирішення питання щодо погашення заборгованості. Судовий розгляд у справі відкладено з 15 жовтня 2024 року до 11 листопада 2024 року. 07 листопада 2024 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі та про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання, призначене на 11 листопада 2024 року повторно не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися судом своєчасно. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04 квітня 2017 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~ RF2-51130, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., терміном до 01 квітня 2022 року, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,99% річних. Відповдіно до п.2.5 позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби в сумі 11 418,73 грн. на поточний рахунок позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед банком\~ по кредитному договору від 06.08.2016 року в сумі 38 581,27 грн. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік платежів за кредитним договором від 04 квітня 2017 року, згідно з яким абсолютне значення подорожчання кредиту станом на 01.04.2022 має становити 63 270,47 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01 квітня 2020 року заборгованість [PERSON] перед банком становила 24 840,66 грн. за тілом кредиту; 385,12 грн. за відсотками та 745,00 грн. за комісією. Банком подано виписку за кредитним договором за період часу з 04.04.2017 до 05.06.2024, згідно з якою банком надано грошові кошти [PERSON] в сумі 11 418,73 грн. на в сумі 38 581,27 грн. на погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором від 06.08.2016 року. 19 січня 2022 року банк направив до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори претензію щодо заведення спадкової справи по померлому [PERSON] 25 січня 2022 року Перша білоцерківська державна нотаріальна контора повідомила АТ «Кредобанк» про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю померлого [INFO] [PERSON] 18 квітня 2023 року АТ «Кредобанк» направив до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори претензію про сплату заборгованості за кредитним договором 02 вересня 2022 року Перша білоцерківська державна нотаріальна контора повідомила АТ «Кредобанк» про нотаріальну таємницю. 25 квітня 2023 року АТ «Кредобанк» направив до [PERSON] та [PERSON] ,І претензію до спадкоємців, яка була вручена 04 травня 2023 року. 16 травня 2023 року банк направив до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори адвокатський запит щодо заведення спадкової справи по померлому [PERSON] , яка отримана 19 травня 2023 року. 11 лютого 2019 року АТ «Кредобанк» укладено договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» Відповідно до спадкової справи\~ № 231/2020, заведеної щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся лише син померлого [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] 06 серпня 2020 року звернулася до нотаріальної контори із заявою відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . [PERSON] мав у власності лише земельну ділянку з кадастровим номером 322428400:04:001:0165, площею 5 2339 га на території Гостромогильської сільської ради Ставищенського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку державним нотаріусом 23 грудня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , сина померлого [PERSON] . При вирішені справи суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобов`язання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Одним з різновидів правонаступництва є спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою (аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 28.02.2018 року у справі № 441/1647/15-ц). Відповідно до ч.ч.2-4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.\~ Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ч. ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми (висновок ВСУ викладений у постанові у справі № 6-2962цс16 від 12.04.2017 року). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України) «Здійснення права на спадкування» та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, це передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину, у межах вартості успадкованого майна та у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.02.2021 року у справі № 587/381/15-ц. Судом встановлено, що на день смерті боржника [PERSON] ( [INFO] ) у кредитних правовідносинах останнього з АТ «Кредобанк» існувала заборгованість перед позивачем на суму 25 970,78 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 24 860,66 грн., заборгованості за відсотками в сумі 385,12 грн. та заборгованості за комісією в сумі 745,00 грн. Після смерті боржника відкрилася спадщина на земельну ділянку з кадастровим номером 322428400:04:001:0165, площею 5,2339 га на території Гостромогильської сільської ради Ставищенського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку державним нотаріусом 23 грудня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , сина померлого [PERSON] . Дружина [PERSON] [PERSON] згідно даних спадкової справи відмовилася від спадщини, звернувшись до нотаріуса із заявою від 06 серпня 2020 року. З урахуванням даних щодо спадкового майна у вигляді земельної ділянки, площею 5,2339 га, яке залишилося після смерті [PERSON] , вартість якої не є меншим заборгованості останнього перед банківською установою і визначений АТ «Кредобанк» відповідач [PERSON] прийняв спадщину, оформивши свідоцтво на її право у нотаріальній конторі, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги АТ «Кредобанк» та стягнути з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором на суму 25 970,78 грн. Крім цьому, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] не може відповідати за даним позовом, так як відмовилася від прийняття спадщини після смерті спадкодавця боржника за кредитним договором. За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволені позовних вимог до відповідача [PERSON] , так як остання не може відповідати за вказаним позовом, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для ухвалення рішення про відмову задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини першої статі 141 ЦПК України суд приходить до висновку про доцільність стягнення із відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» судового збору в сумі 3028,00 грн. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного: Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Представник позивача як доказ понесення останнім витрат на послуги адвоката подав копію договору про надання правничої допомоги від 11 лютого 2019 (далі - договір), копію ордера та свідоцтва про зайнттяят адвокатською діяльністю. Суд вважає, що ці документи не підтверджують факту надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи, а лише вказують на те, що між юридичними особами, що уклади вказану угоду (АТ «Крпедобанк» та АО «Бізнес і Право» існують договірні відносини щодо надання йому юридичних послуг. У тексті договору та квитанції відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 357/9539/24. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору, а відповідно й сплаченого позивачем гонорару із цією справою, суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі. При цьому слід наголосити, що не можуть бути покладені на відповідача (відповідачів) витрати на правову допомогу, надані в інших судових справах або за представлення інтересів особи в інших органах, організаціях та установах, що не пов`язані з розглядом справи № 357/9539/24. За таких обставин, суд вважає за доцільне відмовити позивачу в стягненні судових витрата на правничу допомогу у даній справі. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21.

Outcome: partial