Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

24.06.2024 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2023 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 06.08.2024 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду міста Дніпропетровська із уточненою позовною заявою позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що з 04 вересня 2004 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №276 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.06.2024р. по справі №206/2434/24 шлюб між сторонами було розірвано. З серпня 2023 року, відповідач не брала участі в утриманні їх спільних дітей. Позивач несе весь тягар матеріального утримання дітей на собі, самостійно забезпечує їх одягом, їжею, за необхідності ліками, оплачує комунальні послуги та здійснює інші витрати. Крім того, весь цей час Позивач лише власними силами забезпечував дітям виховання, належні умови проживання, розвитку, навчання, слідкував за його здоров`ям. Підтвердженням факту того, що змінити ставлення матері до виховання дітей неможливо, є підписана відповідачкою власноруч та нотаріально завірена заява від 01 травня 2024 р. (зареєстрована в реєстрі за № 439), якою [PERSON] дала свою згоду та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав на її малолітню дочку [PERSON] , [INFO] та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з вищенаведеним позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2024 року задоволено заяву представника позивача та змінено предмет позову. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач в судовому повідомив, що місцезнаходження відповідачки йому невідомо та що на початку війни відправив відповідачку з дітьми до Німеччини. Влітку 2023 року діти писали щоб він забрав. В серпні 2023 року відповідачка привезла дітей та повернулась до Німеччини, діти відмовились з нею їхати та залишилися з ним. Відповідачка не спілкується з дітьми та не виконує батьківських обов`язків, тому позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судовому засідання повністю підтримав позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Заяв та клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради відповідно до заяви просили суд розглядати справу без участі представника та при ухвалені рішення врахувати інтереси дитини в межах чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2004, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №276 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.14) та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Дніпропетровського міського управління юстиції ( а.с.15). Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.06.2024р. по справі №206/2434/24 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16-17). Згідно з акту обстеження умов проживання від 30.05.2024 року начальником юридичного відділу управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєвою Н.В. та головним спеціалістом відділу захисту прав дітей УССП Матвєєвою С.І. за заявою позивача було здійснено вихід для проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , результатом якого є те що батьком [PERSON] створені належні умови для навчання, виховання та повноцінного розвитку дітей. Зі слів батька і дітей мама [PERSON] з родиною стосунки не підтримує, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає (а.с.19). Відповідно до довідки від директора Школи англійської мови для дітей та дорослих Sun School, з якої вбачається що [PERSON] навчається з жовтня 2023 року та регулярно відвідує зайняття в школі, дитина завжди охайна, доглянута. З педагогами спілкується виключно батько [PERSON] та за час навчання дитини в школі не бачили мати, контакту зі школою вона не підтримує. Дитину до школи приводить і забирає батько (а.с.20). Згідно з пояснень [PERSON] , який працює тренером з боксу та повідомляє, що на тренування дітей [PERSON] та [PERSON] приводить виключно батько [PERSON] . Мати даних дітей не бачив та участі в спотривному вихованні дітей вона не приймає (а.с.21). Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 30.04.2024 №43/24, [PERSON] та [PERSON] , задекларовані в Медичному центрі ТОВ НВП «Медицинські системи і технології» у педіатра [PERSON] з 04.09.2023 року на підставі декларації, які від їх імені підписав їх батько [PERSON] . Інформація щодо матері дітей відсутня, контакти з нею також відсутні. На прийом педіатра діти прийшли у супроводі батька (а.с.22). Відповідно до довідок від 26.04.2024 року №05-09/173 та №05-09/174 виданих Дніпровським ліцеєм №129 ДМР підписаних директором [PERSON] та класними керівниками [PERSON] та [PERSON] , що [PERSON] . учениця 7-А класу та [PERSON] учень 4-А класу відвідують заняття у школі. Діти завжди охайні, доглянуті. Батько [PERSON] систематично спілкується з педагогами, які навчають дітей, цікавиться шкільними життям дітей, відвідує батьківські збори. Мати зв`язку із шкільним закладом освіти практично не підтримує (а.с.23-24). Відповідно до нотаріально завіреної заяви від 01.05.2024 року [PERSON] дала згоду та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та просила розглядати за її відсутності (а.с.27). Відповідно до свідчень [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , поряд з позивачем та його дітьми і є сусідом, повідомив, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом однією сім`єю. Іноді діти заходять у гості, щоб погратися з донькою [PERSON] та для особистого спілкування. Мати цих дітей певний час не проживає та поряд з дітьми її немає. Вважає, що мати не приймає участь у житті дітей зовсім (а.с.28). Відповідно до свідчень [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , поряд з позивачем та його дітьми і є сусідом, засвідчив, що діти та позивач проживають однією родиною, батько самостійно займається вихованням дітей, піклується та забезпечує їх. Батько постійно присутній в житті дітей та цікавиться успіхами в школі. Матір участь в житті дітей не приймає та разом з дітьми не проживає (а.с.29). Також, свідченнями [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , поряд з позивачем та його дітьми і є сусідкою, засвідчила, що позивач з дітьми проживають однією сім`єю. Матері дітей за адресом проживання дітей не бачила та в житті дітей остання участі не приймає (а.с.30). Батько, [PERSON] , офіційно працевлаштований, мас стабільну заробітну плату, достатню для утримання двох малолітніх дітей. Згідно з характеристикою, виданою керівником департаменту в управління персоналом ДТЕК Дніпровські Електромережі [PERSON] працює на посаді начальника відділу по роботі з договорами з 24.02.2020 року (а.с.25). За місцем роботи характеризується позитивно, зарекомендував себе як тактовний, працездатний керівник, послідовний в робот і, постійно підвищує свій професійний рівень. Відповідно до довідки №2582 від 03.05.2024 р. про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин [PERSON] регулярно проходить обов?язкові наркологічні та психіатричні огляди (а.с.26). Відповідно до війського-облікового документу сформованого 12.09.2024 року за допомогою мобільного застосунку "Резерв+" [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , є військовозобов`язаний, що проходив ВЛК 07.11.2023 року, визнанний придатним зі званням старший лейтенант та має бронювання дійсне до 10.11.2024 року (а.с.74). Згідно висновку Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради № 6/11-237 від 17.10.2024, на засідання комісії з питань прав дитини при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради, яке відбулося 29.08.2024 року було винесено питання про надання відповідного висновку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради 29.08.2024 року, розглянувши матеріали долучені до позовної заяви, а також документи надані безпосередньо до управління-служби у справах дітей, заслухавши пояснення батька, [PERSON] , члени комісії з питань захисту прав дитини, до складу якої входять керівники відділів та служб Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та представники інших виконавчих органів міської ради, юристи, педагогічні, медичні та соціальні працівники за фахом, одноголосно вирішили доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.81-85). Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також відповідачка ухиляється від покладеного на неї у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримання дітей, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на спільних малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного КодексуУкраїни частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши матеріали справи, суд приймаючи рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved