Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, який уточнив (а.с. 32), в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 15.05.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що 16.01.2007 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Нерубайською сільською радою Одеської області, актовий запис № 04. Під час шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 15.05.2019 року Біляївським районним судом Одеської області, справа № 496/1472/19, видано судовий наказ щодо стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 17 квітня 2019 року до досягнення дитини повноліття, тобто до [INFO] . На підставі вказаного судового наказу державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження № 60297298. З моменту винесення судом судового наказу від 15.05.2019 року, змінився сімейний та матеріальний стан позивача.29.06.2022 року позивач одружився з [PERSON] , [INFO] , шлюб зареєстрований Малиновським відділом державноїреєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси). [PERSON] має чотирьох дітей ( [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ), що знаходяться у нього на утриманні. У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивач не з`явився, проте надав до суду заяву, відповідно до якої просив зменшити розмір аліментів з частина до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), також просив не розглядати позовні вимоги щодо зменшення аліментів з до 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), справу розглянути заяву без його участі (а.с. 32). Представник відповідачки до судового засідання не з`явилася, надала до суду клопотання та просила провести судове засідання, після технічної перерви, без сторони відповідача, не заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 33). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2019 року, по цивільній справі № 496/1472/19, стягнено з [PERSON] , на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 17 квітня 2019 року до досягнення дитини повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 10). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2013 року, справа №496/1843/13-ц року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9). 29.06.2022 року позивач одружився з [PERSON] , [INFO] , шлюб зареєстрований Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис №1305, відповідно до Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 12). Під час вказаного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 14, 15, 16). Згідно довідки тимчасово за відсутністю посвідчень про те, що родина перебуває на обліку багатодітних сімей в управлінні соціального захисту та охорони здоров`я Нерубайської сільської ради №53 від 07.11.2023 року, [PERSON] має троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , строк дії до 14.02.2024 р. (а.с. 17). Як вбачається з довідки державного виконавця №29496/21.12 від 07.12.2022 року у Біляївському ВДВС на виконанні знаходиться ВП №60297298 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів його доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, тобто з 17.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . [PERSON] з моменту відкриття виконавчого провадження 15.10.2019 року по теперішній час продовжує сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). На підставі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved