Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Прокопенко Ростислав Олександрович, через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому, посилаючись на\~статті 104-105, 110\~СК України, просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 129. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 129. За час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що в силу психологічної несумісності характерів позивачка та відповідач не знайшли взаєморозуміння, втратили з роками почуття любові та поваги один до одного. Через військову агресію 20.03.2022 позивачка разом із неповнолітнім сином [PERSON] для збереження життя та здоров`я виїхала з м. Славутича до Франції і відповідно з того часу сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного окремий бюджет, кожен з подружжя живе власним життям. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає зберігати шлюб формально за відсутності сімейних стосунків з відповідачем та бажання їх поновлювати. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою, яка не чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, спір щодо утримання дитини відсутній. Між сторонами немає спірних питань щодо майна, набутого за час шлюбу, оскільки такі питання ними вирішуються в позасудовому порядку. Ухвалою судді від 03 жовтня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 29 жовтня 2024 року. 29 жовтня 2024 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді Бабич Н.С. у щорічній черговій відпустці та призначено нове судове засідання на 08 листопада 2024 року. Учасники справи в призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Представник позивача- адвокат Прокопенко Р.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача. Відповідач [PERSON] також просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував, про що подав до суду заяву від 23.10.2024. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 20 серпня 2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 20 серпня 2005 року складено відповідний актовий запис за № 129. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 20). Під час шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач, матір`ю- позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 січня 2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи ( а.с.19). Згідно з відповіддю №824722 від 03.10.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.31). Відповідно до інформації №15-08/1699 від 13 вересня 2024 року Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 02 жовтня 2024 року згідно із частиною шостою статті 187 ЦПК України, [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 19.04.2013 по теперішній час ( а.с. 27). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що в силу психологічної несумісності характерів позивачка та відповідач втратили з роками почуття любові та поваги один до одного. З березня 2022 року вони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного окремий бюджет. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає зберігати шлюб формально. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського\~суду\~з\~прав\~людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін залишається проживати разом із позивачкою, спірні питання щодо поділу майна відсутні. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка просила залишити їй прізвище [PERSON] , тому суд доходить висновку про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України. Згідно з підпунктом 3 пункту 1 частини 2\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі\~статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року - 3028 гривень. Як вбачається з частини третьої\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, позивачці за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в електронній формі з урахуванням положень підпункту 3 пункту 1 частини 2 статті\~4, частини 3 статті\~4 Закону України «Про судовий збір», необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 968,96 гривень. Згідно з квитанцією про сплату № 0155-1378-2606-8972 від 11.09.2024 АТ «ТАСКОМБАНК» , позивачка за подання позовної заяви про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 1\~211, 20 гривень, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.1,2). За змістом частини першої статті 142\~ЦПК\~України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 484,48 гривень, сплаченого при поданні позову, інша частина судового збору в розмірі 484,48 гривень підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Проте, оскільки у позовній заяві позивачка просила не стягувати з відповідача судові витрати, то, виходячи з положень частини першої, другої статті 13 ЦПК України, судовий збір у розмірі 484, 48 гривень з відповідача на користь позивачки не стягується. Судовий збір у сумі 242,24 гривень, який був внесений позивачкою в більшому розмірі, ніж встановленого законом, за клопотанням позивачки повертається їй ухвалою суду відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved