Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 24 червня 2010 року перебуває із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя із відповідачкою не склалося. З 2014 року вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Син [PERSON] з 2014 року проживає разом із батьком - позивачем і надалі хоче проживати з ним. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву з будь-якими наявними доказами чи клопотання про розгляд справи тільки з її участю до суду не подала. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 24 червня 2010 року позивач та відповідач перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Жуківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 26 квітня 2024 року, актовий запис № 06 (а.с.3). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного із них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт припинення шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача та відповідача зберігати сім`ю, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Вирішуючи позовну вимогу позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] . У зв`язку із вказаним, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що неповнолітній [PERSON] з 2014 року проживає разом із батьком, який займається його вихованням, навчанням і утримує матеріально, тому після розірвання шлюбу, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , слід залишити із позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved