Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Серьогіної І.М. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] 23.10.2023 о 19 год 20 хв. в м. Києві по вул. Великій Васильківській, 100А, будучи пішоходом здійснив раптовий вихід та перехід проїжджої частини поза пішохідним переходом, де на дорозі організовано двосторонній рух по три смуги в кожному напрямку, що розділені дорожньою розміткою, в результаті чого відбулося зіткнення з мотоциклом «Yamaha» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] та подальше падіння [PERSON] на автомобіль «Suzuki» державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень з матеріальними збитками та тілесних ушкоджень [PERSON] , чим порушив вимоги п. 4.14 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023 у справі № 752/22954/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Згідно висновку експертного дослідження від 17.05.2024 № ЕД-19/111-24/24120-АВ вартість матеріального збитку, яка завдана власнику мотоциклу внаслідок ДТП становить 150 370 грн 35 коп., вартість відновлювального ремонту - 246 160 грн 34 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.09.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Роспотнюка В.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що сторона відповідача не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке. Наданий стороною позивача висновок експертного дослідження від 17.05.2024 № ЕД-19/111-24/24120-АВ, згідно якого завдана власнику мотоциклу внаслідок ДТП становить 150 370 грн 35 коп., вартість відновлювального ремонту - 246 160 грн 34 коп. Дослідивши вказаний висновок сторона відповідача вважає, що вказаний документ не відповідає критеріям належності, оскільки не підтверджує заявлені позовні вимоги. На схемі місця ДТП зафіксовано наступні механічні пошкодження: дві передні фари, кріплення фар (паук), пластик з правої сторони, пробита передня вилка, правий повітрозбірник. Відповідач вважає, що повна вартість запчастин, які підлягають заміні внаслідок пошкоджень мотоцикла на схемі ДТП без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 23 257 грн 36 коп., а вартість робіт заявлена у експертному висновку 1 769 грн 99 коп. При цьому, до суми вартості деталей у розмірі 23 257 грн 36 коп. підлягає застосуванню коефіцієнт фізичного зносу 0.7, що складає 70% від вартості деталі, яка підлягає заміні: 23 257 грн 36 коп. * 70% = 6 977 грн 21 коп. Враховуючи викладене, відповідач визнає саме такий розмір матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП, виходячи із зафіксованих пошкоджень деталей мотоцикла станом на день ДТП та їх ринковою вартістю з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. 24.10.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача заперечує доводи відповідача викладені останнім у відзиві, з огляду на таке. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Фактичним розміром шкоди є сума відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу запчастин, яка встановлена висновком експертного дослідження від 17.05.2024№ ЕД-19/111-24/24120-АВ. В судовому засіданні позивач та його представник просили заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 23.10.2023 о 19 год 20 хв. [PERSON] в [ADDRESS] , будучи пішоходом здійснив раптовий вихід та перехід проїжджої частини поза пішохідним переходом, де на дорозі організовано двосторонній рух по три смуги в кожному напрямку, що розділені дорожньою розміткою, в результаті чого відбулося зіткнення з мотоциклом «Yamaha» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] та подальше падіння [PERSON] на автомобіль «Suzuki» державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень з матеріальними збитками та тілесних ушкоджень [PERSON] , чим порушив вимоги п. 4.14 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2023 у справі № 752/22954/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). У постанові від 04.12.2019 року у справі №359/2309/17 Верховний Суд висловив позицію про те, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 Закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6,8.6,8.6.1,8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Згідно висновку експертного дослідження від 17.05.2024 № ЕД-19/111-24/24120-АВ вартість матеріального збитку, яка завдана власнику мотоциклу внаслідок ДТП становить 150 370 грн 35 коп., вартість відновлювального ремонту - 246 160 грн 34 коп. Особистий розрахунок представника відповідача відносно вартості відновлювального ремонту мотоциклу з урахуванням, встановлених ним особисто, пошкоджених деталей в кількості 6 шт. та застосування коефіцієнту фізичного зносу не відповідає нормам цивільного законодавства. Представник відповідача помилково ототожнює два поняття: вартість відновлювального ремонту (реальні збитки потерпілої особи) і матеріальний збиток (ремонт з урахуванням зносу - страхове відшкодування, яке здійснює страховик). Ці два поняття не є тотожними та ремонт з урахуванням зносу не означає повного відшкодування заподіяної шкоди. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, який особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме відновлювального ремонту без урахування зносу. Відповідно до постанови Верховного суду від 11.12.2020 в справі № 565/1210/19, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова школа повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду в загальному порядку. Відповідно до ст. 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), в межах заявлених позовних вимог. Аналогічний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У даній справі встановлено протиправність поведінки відповідача, що спричинило пошкодження майна позивача, що, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн оцінені ним суб`єктивно і є дещо завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх частково у розмірі 5 000 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, суд дійшов до наступних висновків. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial