Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У липні 2024 року через «Електронний суд» [PERSON] , в особі представника - адвоката Шульги К. В., звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 02 жовтня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбу Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 2897; неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з позивачем. В обґрунтування позову зазначає, що 02 жовтня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2897. Від шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачем. Зазначене питання вирішене сторонами за взаємною згодою. Протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивача та відповідача відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшов до суду 11 вересня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали суду 25 вересня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. 09 жовтня 2024 року до суду надійшла заява за підписом відповідача [PERSON] в якій вона вказує, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу укладеного з позивачем. Відповідна заява підписана особисто [PERSON] Відомостей та обставин які б свідчили про недостовірність такого підпису відповідача на вказаній заяві та, відповідно, сумніву у достовірності волевиявлення відповідача, наразі у суду немає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 02 жовтня 2015 року сторонами, зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 жовтня 2015 року, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2897. Після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серії [NUMBER] , актовий запис № 3310 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Гранада, Іспанія. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб між ними є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим і суперечить їхнім інтересам. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд роз`яснює, що відповідно до п. п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Суд зважає на те, що позивачем у позовній заяві зазначене виключно місце його реєстрації (Черкаська область, Корсунь - Шевченківський район, с. Селище), дані щодо фактичного місця проживання не вказано. Як і не зазначена адреса проживання неповнолітніх дітей. Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи будь - яких доказів проживання дітей з ним за відповідною адресою. Також, позивачем не надано суду доказів наявності спору між ним та матір`ю дітей (відповідачкою по справі) щодо визначення місця проживання дітей. З заяви, наданої [PERSON] суду вбачається, що вона підтримує позовну заяву, розлучення є спільним рішенням її та позивача, просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Судом також було встановлено, що матеріали справи станом на момент розгляду справи не містять висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Тож, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та передчасними. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зважає на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №1699-4918-2588-6548 від 23.07.2024 року. З врахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% сплаченої при зверненні до суду суми, а саме 605,60 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial