Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16 березня 2002 року між ними було укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають; сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони не проживають разом з 2010 року і в кожного з них вже є окреме особисте життя. Вважає, що їх з відповідачкою шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку з чим наполягає на розірванні шлюбу. Ведення спільного господарства ними припинено та, за його глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На момент звернення до суду позивач проживає окремо від відповідача та будує нові сімейні відносини. На основі вищевикладеного просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявами, в тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не звертався. Відповідач була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб сайті Судової влади, але у встановлений законом строк відзиву на позов не подала, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалася, із заявами до суду не зверталася. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 16 березня 2002 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 168. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка , примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач з запереченнями стосовно позовних вимог до суду не зверталася. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. На переконання суду, у даному конкретному випадку, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. На думку суду, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обмірковуючи питання щодо надання сторонам строку для примирення, суд виходить з того, що сторонами не надано суду жодних заяв, як-то про примирення чи збереження шлюбу, а позивач, в свою чергу, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц, від 21.03.2019 року у справі № 569/1011/18-ц. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України\~-\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України,\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved