Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування позову вказувала, що вони із відповідачем перебували у шлюбі з 30.01.2016 року, мають доньку [PERSON] , [INFO] . 26.10.2020 року сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS] . Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Славутського міськрайонного суду від 25.11.2022 р. Позивачка з донькою проживають у вищевказаному будинку, відповідач перебуває за кордоном, не висловлює бажання повертатися в майбутньому до України. Позивач бажає сплатити на користь відповідача грошову компенсацію за 1/2 належної йому частки у спірному будинку. З огляду на що просила здійснити поділ майна житлового будинку в натурі та виділити позивачу в особисту приватні власність житловий будинок в [ADDRESS] реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 652044668106, з присудженням відповідачу грошової компенсації у розмірі 217 826 грн. за 1/2 частку житлового будинку, належну відповідачу, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов із викладених підстав, щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - просили із відповідача не стягувати, оскільки відповідачем заявлений позов визнається. Відповідач до суду подав заяву про визнання позовних вимог, вказавши що наслідки такого визнання йому зрозумілі. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до рішення Славутського міськрайонного суду від 25.11.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 січня 2016 року, розірвано, рішення суду набрало законної сили 27.12.2022 року. Сторонами під час шлюбу було придбано житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.10.2020 року, стороною договору - покупцем виступив [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 18.04.2024 року [PERSON] вказаний титульним власником житлового будинку в [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 18.04.2024 року [PERSON] на праві власності нерухомого майна, іншого житла не має. Позивачка із донькою проживають у будинку [ADDRESS] з липня та листопада 2020 року відповідно по теперешній час. Відповідно до відомостей від 11.06.2024 року, наданих Державною прикордонною службою України, [PERSON] виїхав із території України 02.02.2023 року та не вїздив по дату отримання такої інформації судом. Згідно висновку спеціаліста ринкова вартість майна - житлового будинку в [ADDRESS] станом на 15.04.2024 року склала 435 851 грн. Позивачкою внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА у Хмельницькій області 217 826 грн. як компенсацію вартості за 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується квитанцією від 24.09.2024, код 9355-4511-3842-8667. Згідно квитанції від 18.04.2024 року позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2179,26 грн. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статею 81 цього кодексу визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Дані норми Сімейного кодексу України кореспондуються із нормами Цивільного кодексу України, зокрема, статтею 372 , в якій зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнаються відповідно до змісту поданої ним до суду заяви датованої 15.10.2024 роком. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved