Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , який зареєстрований 31 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 668. В обґрунтування позову зазначав, що 31 липня 2015 року він і [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалося через протилежність характерів, поглядів на життя та відсутність взаєморозуміння. Більше року шлюб між ними носить лише формальний характер, спільне господарство сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Надання судом строку для примирення подружжя вважає недоцільним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення, оскільки з травня 2024 року вона та позивач не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 668. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18 виклав правовий висновок та зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Суд встановив, що з травня 2024 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала повністю. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved