Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] [PERSON] помер в м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Так як станом на 12 червня 2022 року з [PERSON] фактично проживала та була зареєстрована тільки позивач, тому вона вважається такою, що автоматично прийняла спадщину після свого померлого чоловіка. Інший спадкоємець [PERSON] - син [PERSON] своє бажання прийняти спадщину не виявив, із спадкодавцем не проживав разом з 2011 року. В усному порядку відповідач повідомив, що не бажає приймати спадщину після батька, так як протягом тривалого часу проживає на території іншої держави і жити в Україні не планує. Посилаючись на викладене, представник позивача просить суд встановити факт того, що відповідач постійно не проживав із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 30 липня 2024 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 квітня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Барвінківським районним відділом РАЦС Харківської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 35 від 20 квітня 1990 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , яке видано [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , яке видано 16 червня 2022 року Близнюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління .міністерства юстиції (м. Харків). [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна після смерті [PERSON] померлого [INFO] , так як окрім Позивача у спадкодавця є спадкоємець, згідно зі ст. 1261 ЦК України, син спадкодавця [PERSON] , який спадщину прийняв, так як разом бу зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до довідки, виданої Барвінківським виконавчим комітетом міської ради Ізюмського району Харківської області від 12 жовтня 2022 року за № 02-28/1177, що вбачається з відповіді в.о. завідуючої Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини В.В. № 423/02-14 від 25 червня 2024 року. [PERSON] з 2011 року, в тому числі в період з 12 грудня 2021 року до 12 червня 2022 року, фактично не проживав разом з батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, яка видана 03 липня 2024 року депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області Рєзніковим В.В. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина 3 ст. 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідач [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою спадкодавця, проте державна реєстрація відповідача у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті [PERSON] за адресою реєстрації. Частиною 1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації станом на 12 червня 2022 року, тобто на день смерті спадкодавця [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, тому останній не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] .

Outcome: approved