Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] (далі - Позивач) є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є дочкою Відповідача, та відповідно онукою Позивача. Запис про батька [PERSON] зроблено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом N00043494204. Відповідач веде бродяжницький спосіб життя, не має постійного місця проживання, зареєстрована у квартирі Позивача, у 2016 році Відповідач покинула свою дочку, та залишила квартиру своєї матері. [PERSON] у грудні 2016 року звернулася до правоохоронних органів з повідомленням про те, що [PERSON] не виконує обов`язки з виховання малолітньої дитини, зловживає спиртними напоями. За результатами розгляду цього повідомлення було отримано відповідь, згідно з якою встановити місцезнаходження [PERSON] не представилося можливим, оскільки вона веде бродяжницький спосіб життя, при встановленні місця проживання вказаної громадянки її буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП та з нею буде проведено бесіду профілактичного характеру щодо належного виконання обов`язків відносно малолітньої дитини. За весь цей час з грудня 2016 р. по теперішній час [PERSON] не приймала участі у забезпеченні та утриманні своєї малолітньої дочки [PERSON] , коштів на проживання та навчання не надавала, не вживала заходів для спілкування з нею, не відвідувала її, не займалася її духовним та фізичним розвитком, не цікавилася її здоров`ям. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки та призначити її опікуном [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представники служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні підтримали висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, та зазначили про те, що станом на час ухвалення рішення дитина [PERSON] не має статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, орган опіки та піклування вважає недоцільним встановлення опіки громадянкою [PERSON] над дитиною. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, із заявами, клопотаннями до суду не зверталася. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. [PERSON] с матір?ю дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження дитини № 974 від 15.03.2013 року, складеним відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Щодо своєї дочки [PERSON] с одинокою матір?ю, що підтверджується відповідним витягом відділу ДРАЦС про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України від 08.02.2024 року №00043494204. Дитина [PERSON] нині проживає у сім?ї бабусі по лінії матері, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою №02-09/48 від 07.02.2023 р. адміністрація К3 «Вінницький ліцей №21» у 4-Б класі навчається [PERSON] , [INFO] . За весь час навчання батьки: мати [PERSON] не брали участь у вихованні дитини, контакту з педагогами школи не підтримували, успіхами дитини не цікавилися, з вчителями не спілкувалися, батьківські збори не відвідували. Навчанням та вихованням дівчинки опікується бабуся [PERSON] . Згідно з довідкою, отриманою судом на виконання вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS] по теперішній час. Відповідач веде бродяжницький спосіб життя, не має постійного місця проживання, зареєстрована у квартирі Позивача. У 2016 році Відповідач залишила свою дочку та квартиру Позивача не мешкає. [PERSON] у грудні 2016 року звернулася до правоохоронних органів з повідомленням про те, що [PERSON] не виконує обов`язки з виховання малолітньої дитини, зловживає спиртними напоями. За результатами розгляду цього повідомлення було отримано відповідь, згідно з якою встановити місцезнаходження [PERSON] не представилося можливим, оскільки вона веде бродяжницький спосіб життя, при встановленні місця проживання вказаної громадянки її буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП та з нею буде проведено бесіду профілактичного характеру щодо належного виконання обов`язків відносно малолітньої дитини. За весь цей час з грудня 2016 р. по теперішній час [PERSON] не приймала участі у забезпеченні та утриманні своєї малолітньої дочки [PERSON] , коштів на проживання та навчання не надавала, не вживала заходів для спілкування з нею, не відвідувала її, не займалася її духовним та фізичним розвитком, не цікавилася її здоров`ям. Згідно з висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 20.06.2024 року №01-00-011-142556 визнано доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій [PERSON] [INFO] , яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці одинадцяти років може висловити свою думку та сформулювати певні погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. В судовому засіданні допитана як свідок малолітня [PERSON] зазначила, що проживає удвох з бабусею. Мати телефонує їй, вітає з днем народження по телефону, подарунків не дарує. Де живе мама дівчинці невідомо. Допитана як свідок позивач дала показання про те, що [PERSON] - її дочка. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки. Разом вони проживали до квітня 2016 р. [PERSON] залишала місце проживання на тиждень, 4 і 6 місяців. Її місце проживання Позивачу невідомо. Влітку вона інколи мешкала на дачі, взимку - невідомо де. Онука [PERSON] не спілкується зі своєю матір`ю, не телефонує їй. Вихованням і матеріальним забезпеченням [PERSON] займається позивач. У [PERSON] є дядько, який купив їй телефон. Коли онука знаходилась у лікарні, до неї прийшла п`яна матір. Позивач має намір бути опікуном [PERSON] , з якою у неї дуже добрі відносини. Свідок [PERSON] дала показання про те, що добре знає [PERSON] , тому що мешкає по сусідству. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки [PERSON] . Останній раз свідок бачила [PERSON] в дитячому садку в 2015 р. Кілька разів бачила [PERSON] напідпитку в непристойній компанії. Її дочка [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON] , яка займається її вихованням і утриманням біля 9 років. В школу [PERSON] не з`являється. Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що свідки надавали показання, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто. Показання свідків узгоджуються з поясненнями позивача та її представника і не суперечать матеріалам справи. Тому судом прийнято до уваги показання свідків. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, думку дитини, показання свідків, та те що [PERSON] веде бродяжницький спосіб життя, місцезнаходження її невідоме, з грудня 2016 по теперішній час не приймала участі у забезпеченні та утриманні своєї малолітньої дочки [PERSON] , коштів на проживання та навчання не надавала, не вживала заходів для спілкування з нею, не відвідувала її, не займалася її духовним та фізичним розвитком, не цікавилася її здоров`ям, тобто фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно дочки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, оскільки такий висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню, що відповідатиме інтересам дитини. Щодо вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). З огляду на встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним факт ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав разом з тим, суд зауважує, що у позивача відсутні перешкоди у встановленні опіки над дитиною в позасудовому порядку. Відтак вимога про встановлення опіки не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, що передбачено ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на її утриманні інших осіб, тяжкого матеріального становища, докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь та на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі частки зі всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з 19.02.2024 р. і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial