Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позовні вимоги. АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за угодою № С-600-008590-19-980 від 24.05.2019 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 269715,45 грн. та судовий збір у розмірі 4045,74 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 24.05.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-600-008590-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № [NUMBER] . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 36500 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10.07.2024 року становить 269715,45 грн. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Рух справи в суді. \~ \~ \~ \~Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.09.2024 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання призначені на 07.10.2024 року, 29.10.2024 року не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи без її участі. Позов визнала частково. Крім того, відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що дійсно уклала з АТ «Ідея Банк» угоду № С-600-008590-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Вказала, що до 24.02.2022 року вона належним чином виконувала свої зобов`язання перед банком. У зв`язку із веденням в Україні правового режиму воєнного стану її дохід значно знизився, про що вона повідомила позивача, однак банк відмовився здійснити реструктуризацію кредиту на прийнятних для неї умовах. Також повідомила, що банк тричі збільшував кредитний ліміт на кредитній карті без її згоди, а про таке збільшення вона дізнавалась з смс-повідомлень. Додатково повідомила, що у 2022 році сильно захворів її чоловік, що також позначилось на її матеріальному становищі. З урахуванням її скрутного матеріального становища, дії в Україні правового режиму воєнного стану, просила суд зменшити суму заборгованості, яка підлягає стягненню, до 94000 грн. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 24.05.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-600-008590-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № [NUMBER] . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 36500 грн. Відповідно до п. 2.2 угоди ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 36500 грн. та може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буде повідомлено клієнта додатково. Пунктом 2.3 угоди визначено, що процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24,00% річних. Пунктом 4 перебачено, що підписанням угоди клієнт підтверджує, що: -ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, а саме що реальна річна процентна ставка складає 127,60%. -ознайомлений з умовами угоди, ДКБОФО, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, які розміщені на сайті банку www.ideabank.ua. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується випискою про рахунку клієнта-фізичної особи № [NUMBER] за період з 16.06.2016 року по 10.07.2024 року. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані відсотки, у зв`язку з чим сума заборгованості станом на 10.07.2024 року становить 2069715,45 грн. та складається із наступного: прострочений борг: 119999,12 грн., прострочені проценти: 149716,33 грн. Крім того, як вбачається із наданої в матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж [PERSON] був здійснений 29.07.2022 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 07.05.2024 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до [PERSON] будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Мотиви прийняття рішення судом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно із положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судовим розглядом було встановлено, що вказана угода про відкриття кредитної лінії відповідачем не\~оспорювалась,\~недійсною в\~судовому порядку\~не визнавалась,\~а відтак\~є чинною\~ і\~підлягає до\~виконання його\~сторонами.\~ [PERSON] , під час укладення вказаної угоди, ознайомилась з її текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Таким чином, відповідачу банком була надана уся інформація, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки, угода про відкриття кредитної лінії була підписана відповідачем без будь-яких застережень, суд приходить до висновку, що остання погодилась з її умовами, та зобов`язалась виконувати їх. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надана банком виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено довідці-розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Стосовно посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин (введення правового режиму воєнного стану), які стали причиною для невиконання зобов`язань, суд виходить з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України відповідно до цього Закону та свого Статуту здійснює представницькі функції як в Україні, так і за її межами, об`єднує торгово-промислові палати та координує їх діяльність. Торгово-промислова палата України: відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації; засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників); веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України. Стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачає, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Суд зазначає, що встановлення форс-мажорних обставин проводиться у кожному конкретному випадку індивідуально, зокрема по окремому зобов`язанню. Сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не є підставою для беззаперечної видачі підтверджуючого сертифікату. Для того, щоб отримати сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) слід довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, що сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Та заявник несе відповідальність за повне та належне оформлення заяви, достовірність викладених фактів, наданих документів, даних та доказів. Суд не може прийняти у якості належного та допустимого доказу наявності форс-мажорних обставин лише посилання на факт введення в Україні правового режиму воєнного стану, враховуючи ту обставину, що для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Разом з тим відповідач не надала жодних доказів, що зверталась до торгово-промислової палати України із заявою про встановлення факту наявності форс-мажорних обставин. При цьому, суд не ставить під сумнів наявність самих обставини, які відповідач наводить форс-мажорними, а саме введення воєнного стану у країні. Водночас, наведені доводи відповідача суд оцінює виключно у контексті можливості їх застосування до конкретних обставин, тобто до наведених вище договірних зобов`язань і їх виконання сторонами. У даному конкретному випадку сам по собі факт введення військового стану не звільняє відповідача від обов`язку довести наявність форс-мажорних обставин у спосіб визначений законом та договором. Крім того, суд не приймає доводи сторони відповідача про незаконність односторонньої зміни банком кредитного ліміту, оскільки відповідно до п. 2.2. укладеного між сторонами договору, ліміт кредитної лінії може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буде повідомлено клієнта додатково. Щодо реструктуризації боргу, то це є правом а не обов`язком банку, а тому суд не вправі зобов`язати позивача зупинити дію договору кредиту чи відтермінувати його сплату. Посилання відповідача на п. 18 Перехідних положень ЦПК України судом не приймаються, оскільки положеннями вказаного пункту передбачено, що позичальник звільняється лише від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) відповідачу за вказаним кредитним договором не нараховувалась. Положень про звільнення позичальника від сплати відсотків по кредиту даний пункт Перехідних положень ЦПК України не містить. Суд зазначає, що тяжкий матеріальний стан, простій на роботі, незадовільний стан здоров`я членів сім`ї не є підставами для невиконання зобов`язання зі сплати кредиту, а відтак суд позбавлений можливості зменшити суму заборгованості відповідача. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно із частинами третьою- п`ятою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, а тому позикодавець, як це передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, правомірно звернувся з позовом про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 4045,74 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved