Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

09 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування позову зазначено, що Позивач на підставі Договору купівлі-продажу від 30 серпня 2023 року придбала 145/1000 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак у вказаній квартирі залишились зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачка через реєстрацію відповідачів змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Також, Позивач зазначив, що відповідачі тривалий час не проживають в спірному будинку, що порушує інтереси Позивача, так як вона не може користуватись та розпоряджатись належним її майном за своїм розсудом, у зв`язку з чим, просила визнати Відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням на підставі ст.405 ЦК України. Ухвалою суду від 11 липня 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 31 жовтня 2024 року від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. В судове засідання 31 жовтня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 30 серпня 2023 року на підставі укладеного Договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мартьяновою Т.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1068, [PERSON] , діючий від свого імені та від імені [PERSON] продали, а [PERSON] купила 145/1000 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру речових прав відносно адреси: [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № П7-117984-ф/о виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 04 червня 2024 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивачка 30 серпня 2023 року на законних підставах набула право власності на квартиру, яка розташований за адресою: [ADDRESS] , а місце проживання відповідачів зареєстровано в цьому житловому приміщенні. Право власника житлового приміщення на пред`явлення заявлених позовних вимог не заперечується, але не звільняє його від обов`язку обґрунтувати та довести його належними та допустимими доказами у встановленому ЦПК України порядку. Разом з цим, Позивачем не надано жодного доказу, який би давав змогу встановити обставини відносно того, що відповідачі тривалий час понад один рік не проживають в спірному приміщенні та через реєстрацію відповідачів вона змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що порушує інтереси Позивача. Позивач також посилалась на те, що реєстрація місця проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, але належних та допустимих доказів цьому суду не надала. Також позивачем не надано доказів, які би підтверджували, що відповідачі не проживають в спірній квартирі. Таким чином, позивач не виконав свого обов`язку щодо доказування позовних вимог, не надав суду належні та допустимі докази, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів та не заявив клопотання про їх витребування або забезпечення судом. Представник позивача, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, вважав достатніми для задоволення позову. Суд вважає, що за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які би підтверджували порушення її права на вільне розпорядження і користування майном, а також факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні.

Outcome: dismissed