Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 40000 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що згідно вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості укладену 23 квітня 2024 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Димовим В.М. та обвинуваченим - [PERSON] , з письмової згоди потерпілого [PERSON] та [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] звільнили від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України. Станом на сьогоднішній день відповідач матеріальну шкоду не відшкодував, кошти згідно розписки в розмірі 40000 грн. не сплатив. Крім того діями відповідача йому завдано моральну шкоду в розмірі 50000 грн. 09.09.2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач подав клопотання щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти розгляду справи заочно. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~В порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.05.2024 року (а.с. 6-8) [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, де позивач був потерпілою особою, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбуття покарання зі встановленням іспитового строку 2 роки. Відповідач зобов`язався відшкодувати позивачеві спричинену ним шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 40000 грн. до 25.04.2024 року, що підтверджується наданою ним розпискою (а.с. 9). У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, враховуючи, що позивач надав належні та достатні докази в обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, з урахуванням положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині повністю. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц. Як роз`яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди\~зі змінами та доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач надав належні та достатні докази щодо завдання йому моральних страждань діями відповідача, вина останнього встановлена у судовому порядку та існує безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача та моральними стражданнями позивача, але з урахуванням досліджених доказів у справі, обставинами завдання моральної шкоди, а також принципів розумності, співмірності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви. Відповідно\~до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial