Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

14.08.2024 [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є сином [PERSON] . 11.09.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ у справі № 607/19349/19, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказав, що на даний час досягнув повноліття та є студентом 2 курсу медичного факультету спеціальності «Медицина» Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, державної форми навчання. У зв`язку із навчанням позивач надалі потребує утримання від батьків, так як не має власних доходів, оскільки навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати та забезпечувати себе матеріально. При цьому витрати, пов`язані із навчанням, є значними, зокрема позивач щоденно витрачає кошти на проїзд, харчування, придбання навчально-методичних посібників, підручників та вирішення інших побутових питань. На даний час позивач знаходиться на повному утриманні своєї матері [PERSON] , яка не має можливості у повній мірі матеріально забезпечити позивача, оскільки також має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина не надає, хоча має таку можливість. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 14.08.2024 і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 15.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 12.09.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 12.09.2024 судове засідання відкладене на 03.10.2024 у зв`язку із неявкою відповідача. 03.10.2024 судове засідання відкладене на 04.11.2024 у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання 04.11.2024 позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився. У позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Заперечень проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не висловив. У судове засідання 04.11.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 9). 25.08.2009 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний та [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 14) та свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] (а.с. 15). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 46012/28-03 від 26.09.2019 позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Також, як вбачається з довідки ДП «Фаворит-1» № 210 від 08.08.2024, разом з позивачем за указаною вище адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 11.09.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ у справі № 607/19349/19, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Згідно з довідкою Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського № 05/1-18/692 від 07.08.2024 [PERSON] є студентом 2 курсу медичного факультету спеціальності «Медицина» та навчається на державній основі. Форма навчання денна. Термін навчання до червня 2029 року (а.с. 13). Указане також підтверджується договором про навчання у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського № 73 від 05.08.2023 (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги батьків. При цьому сам позивач у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позбавлений можливості працевлаштуватись, отримувати дохід та самостійно забезпечувати усі свої потреби. Як убачається з довідки № 05/1-18/692 від 07.08.2024 (а.с. 13), про яку суд зазначив вище, навчання [PERSON] здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про вищу освіту» є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки. Указані обставини в сукупності дають підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позивач позбавлений можливості працювати, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Докази про отримання позивачем стипендії чи іншого доходу суду не надані. Мати позивача позбавлена можливості самостійно забезпечити усі його потреби, що пов`язані з навчанням, оскільки у неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . При цьому суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Більше того відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Так, суд встановив, що повнолітній [PERSON] , який продовжує навчання, несе додаткові витрати, які безпосередньо пов`язані з його навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] витрачає кошти на придбання навчальних посібників, канцелярського приладдя, харчування, проїзд до місця навчання тощо. З наданих позивачем скріншотів із банківського застосунку вбачається, що відповідач сплачував на утримання позивача, який на той час ще був неповнолітнім, аліменти у такому розмірі: 13.10.2023 у сумі 11698,29 грн, 24.10.2023 у сумі 11698,30 грн та 13.11.2023 у сумі 11698,29 грн (а.с. 16, 17, 18). Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя [PERSON] , який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved