Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

03 липня 2024 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою в якій, в порядку ст. 43 ЦК України, просила визнати її чоловіка [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Вимоги своєї заяви обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , [INFO] , від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . В березні 2022 року заявник разом із донькою виїхали до міста Дніпро, а її чоловік поїхав до своєї матері в село Микільське, Волноваського району, Донецької області. З 15 серпня 2023 року заявник втратила будь-який зв`язок зі своїм чоловіком, встановлення його місцезнаходження виявилось безрезультатним, тому 18.01.2024 року заявник звернулась до поліції. Також заявник зазначає, що вона самостійно утримує й виховує неповнолітню доньку, яка є студенткою 1-курсу денної форми навчання за контрактом і має право на отримання соціальної допомоги, чи призначення пенсії при умові визнання чоловіка померлим, чи безвісно відсутнім, тому вимушена звертатися до суду із даною заявою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого позовного провадження. 12 липня 2024 року від представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшли заперечення на заяву в якій представник заінтересованої особи просив залишити без розгляду позовну заяву [PERSON] .. Зазначив, що до 15.08.2023 року заявник знала місцезнаходження та проживання свого чоловіка [PERSON] (Донецька область, с. Микільське). При цьому, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2024 року витребувано від Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо місця проживання [PERSON] . Витребувано у Державної прикордонної служби України відомості щодо здійснення перетину державного кордону України, в`їздуна тимчасово окуповану територію України та виїзду з такої території у період з 24.02.2022 року до теперішнього часу(із зазначенням часу та місця кожного перетину, напрямку руху)громадянином України [PERSON] . Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала свою заяву та просила її задовольнити. Зазначила з 15.08.2023 року вона втратила зв`язок зі своїм чоловіком, який проживав на тимчасово окупованій території України. При цьому, в ході вжиття заходів, направлених на встановлення його місцезнаходження, їй стало відомо, що її чоловіка вбито. Представник заінтересованої особи - Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, натомість в поданих запереченнях та у заявах від 12.07.2024 року, від 22.08.2024 року представники зазначають, що просять розглянути справу за їх відсутності. Cуд, заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] з 21 серпня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , що підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.08.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гугледарського міського управління юстиції Донецької області. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка з 04.09.2023 року є студенткою денної форми навчання ДНУ ім. О.Гончара, що підтверджується належним чином завіреними копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.08.2006 року та довідкою № 88/125-129 від 06.03.2024 року. Згідно з Довідки від 21.04.2022 року № 1239-5001262132 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 21.04.2022 року, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягів від 19.01.2024 року, від 15.03.2024 року з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 12024041660000082, що зареєстроване 19.01.2024 року, шляхом виділення матеріалів досудового розслідування, 18.01.2024 року до ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява [PERSON] , [INFO] про те, що з 15.03.2023 зник безвісти її чоловік [PERSON] , [INFO] , останній раз проживав за адресою: [ADDRESS] . З 15.08.2023 на зв`язок не виходив (ЄО №1141). Згідно листа в.о. начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-66405/18/24-Вих від 26.09.2024 року, на виконання ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01.08.2024, повідомлено, що за результатами проведеної перевірки інформації, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] , у період з 24.02.2022 року по 16:30 26.09.2024 року (теперішній час), в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» не виявлено. У листі № 18821/0/2-24/3 від 09.08.2024 року Департамент цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки Міністерства соціальної політики України на виконання ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська щодо надання відомостей з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб повідомляє:, що станом на 08 серпня 2024 року інформація щодо запитуваної особи ( [PERSON] ) в ЄІБД ВПО відсутня. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43\~ЦК України\~визначено,\~що фізична\~особа може\~бути визнана\~судом безвісно\~відсутньою,\~якщо протягом\~одного року\~в місці\~її постійного\~проживання немає\~відомостей про\~місце її\~перебування. У\~разі неможливості\~встановити день\~одержання останніх\~відомостей про\~місце перебування\~особи початком\~її безвісної\~відсутності вважається\~перше число\~місяця,\~що йде\~за тим,\~у якому\~були одержані\~такі відомості,\~а в\~разі неможливості\~встановити цей\~місяць -\~перше січня\~наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Відповідно до вимог\~статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Положення\~статті 43 ЦК України\~передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої\~статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 760/3112/16-ц зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої\~статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справи суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, якКримінальний кодекс України,Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію»та «Про оперативну-розшукову діяльність». Законом України «Про Національну поліцію»визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно дост. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Як встановлено судом, останнім відомим місцем мешкання [PERSON] , [INFO] є адреса його реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року, із змінами, с. Микільське Вугледарської міської територіальної громади Волноваського району Донецької області з 24.02.2022 року по 10.03.2022 року відносилось до територій активних бойових дій, а з 11.03.2022 року по теперішній час до територій України, тимчасово окупованих Російською Федерацією. В ході судового розгляду справи, суду не надано доказів того, що протягом одного року за місцем постійного проживання [PERSON] в с. Микільське Волноваського району Донецької області, немає відомостей про місце його перебування, що має бути одним із сукупності юридичних фактів, які дають підстави, у відповідності ст. 43 ЦК України, визнати останнього безвісно відсутнім. При цьому, оскільки останнім місцем проживання [PERSON] є тимчасово окупована територія, це унеможливлює збирання доказів, зокрема, отримання судом, у відповідності до ч. 1 ст. 307 ЦПК України, від житлово-експлуатаційних організацій, органів реєстрації місця проживання осіб або органів інформацію про наявність відомостей щодо [PERSON] , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім, а також встановлення осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про останнього. В свою чергу, перебування особи на тимчасово окупованій території України не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою. Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії. Заявником до суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею дій, спрямованих на отримання інформації про місце перебування чоловіка, а також неможливості отримання дозволу на отримання соціальних пільг/пенсії. Вказані відомості окремо, а також в сукупності з іншими наданими доказами, не є такими, що підтверджують обставини безвісної відсутності [PERSON] . Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що вони у своїй сукупності не можуть підтверджувати факт безвісної відсутності [PERSON] . Окрім іншого, в ході судового розгляду справи заявник [PERSON] зазначила, що за наявною у неї інформацією, зв`язок зі [PERSON] з 15.08.2023 року втрачено, оскільки останнього було вбито. Суд звертає увагу, що Указом Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» затвердженого Законом України\~№ 2212-IX\~від 21.04.2022 у зв`язку з тривалою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» в Україні введений воєнний стан, який триває й до теперішнього часу. При цьому, за наявності доказів смерті [PERSON] , заявник має право звернутись до суду із заявою в порядку ст.ст. 317-318 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Водночас, у разі відсутності таких доказів, ч. 2 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. З урахуванням вищенаведеного, оскільки у заявника наявні підстави вважати, що її чоловік, який проживає на окупованій території, помер/пропав безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку випадковим є звернення до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, в порядку ст. 43 ЦК України. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи заяву у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог за заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed