Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 600 грн. щомісячно на 1/4 частку від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачкою зазначено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2012 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх дочки у твердій грошовій сумі в розмірі\~\~\~\~\~\~\~ 600 грн щомісячно, починаючи із 17 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягувана з відповідача сума аліментів є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не дає можливості забезпечити належне утримання дочки сторін по справі. Оскільки донька перебуває на її утриманні, а розмір аліментів в 600 грн. на місяць не може забезпечити потреби дитни то вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, що буде краще забезпечувати потреби їх неповнолітньої дочки. За таких підстав позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд даної справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 2012 року [PERSON] народилась [INFO] , батьками її є [PERSON] та\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] сторони по справі. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2012 року у справі № 2315/5286/2012 на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно, починаючи з 17 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вище вказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Як вбачається із суті позовних вимог позивача, остання просить фактично змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, що повністю відповідає нормам ч. 3 ст. 181 СК України. Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. З матеріалів справи судом вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів у зв`язку з погіршенням свого матеріального стану, окрім того з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дитини не потребують додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Крім того, суд зважає, що прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на дату звернення позивача до суду становив 3196 грн., а відповідач продовжує сплачувати на утримання дитини 600 грн., що не може бути визнано судом достатнім та справедливим в розумінні норм ст. 180 та ст. 141 СК України. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81, ст.76, ч. 2 ст.78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Заперечень проти задоволення позову відповідач не наддав, як і доказів сплачувати їх у розмірі, що зазначає позивачка. При цьому суд враховує вказаний вище принцип, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття рівною мірою покладено на обох батьків, при цьому сплачуючи 600 грн. на місяць не можна вважати, що відповідач повною мірою дотримується вказаного принципу, і такий стан речей є справедливим по відношенню як до позивача, так і до неповнолітньої дитини. Таким чином сплата відповідачем аліментів у тому ж розмірі, який був присуджений ще в 2012 році порушує норми ст. 141 та ст. 180 СК України щодо рівності батька й матері як прав так і обов`язків по відношенню до своєї дитини, в тому числі обов`язку щодо належного утримання її. За таких підстав, враховуючи усе вище вказане, вимоги позивача щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Однак при визначенні розміру аліментів суд також керується нормами частини першої статті 182СКУкраїни, відповідно до якої суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, враховуючи наведене вище та із урахуванням як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову та стягує аліменти в новому розмірі саме із дня набрання рішенням законної сили. З метою усунення можливих складнощів чи протиріч при виконанні рішень судів про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне виконавчий лист, який виданий на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2012 року посправі № 2315/5286/2012 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , в сумі 600 грн. щомісячно, починаючи з 17 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, відкликати на адресу суду, який його видав, як такий, який втратив юридичну силу. Суд також вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягти судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved