Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (далі - ТОВ «Кредитсервіс») - адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №201223-001 від 23.12.2020 року за період із 23.12.2020 року по 23.02.2024 року у розмірі 90\~019 грн.; суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу правову допомогу у розмірі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.12.2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №201223-001. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 60\~000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Пунктом 2.2. кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до п.7.2. кредитного договору, сторони домовились, що Кредитодавець при підписанні цього договору та при укладенні додаткових угод до нього може використовувати факсимільне відтворення підпису (факсиміле), аналоги власноручних підписів їх уповноважених осіб за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного - числового підпису або іншого аналогу власноручного підпису. Кредитний договір №201223-001 від 23.12.2020 року було підписано [PERSON] власноруч. Відповідно до кредитного договору Клієнту було надано кредит у сумі 60 000 грн. строком дії договору до 23.12.2021 року. Відповідно до умов кредитного договору, крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 5,9 % (сума одноразової комісії складає 3 540 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок Позичальника. Умовами Кредитного договору передбачено: Позичальник має зробити 12 щомісячних платежів; Позичальник повинен вносити платежі щомісячно до 23 числа відповідного місяця включно. На банківський рахунок Позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 56 460 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним договором, у розмірі 5,9 %, що в грошовому еквіваленті становить 3540 грн. Відповідно до п.3.1. кредитного договору, за користування кредитом Позичальник виплачує Кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №201223-001 від 23.12.2020 року, станом на 23.02.2024 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 90\~019 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 47\~539 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 42480 грн. Заборгованість за кредитним договором №201223-001 від 23.12.2020 року не погашена. Для забезпечення виконання кредитного зобов`язання 23.12.2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено договір поруки №201223-001. Відповідно до п.1.1. договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] у розмірі, що виникли з договору №201223-001 від 23.12.2020 року, укладеного між Позичальником та Кредитодавцем. Відповідно до п.2.2. договору поруки, Поручитель ознайомлений з умовами Основного договору та ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Відповідно до п.3.1. договору поруки, у випадку невиконання Позичальником свого зобов`язання Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитодавцем як солідарні боржники. Жодних дій на погашення заборгованості відповідачами здійснено не було. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачів до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надали. Згідно з положеннями ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідачів, які причини неявки не повідомили, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.12.2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №201223-001 (далі-договір), пунктом 1.1. якого передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі, вказаному у договорі на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Кредит надається Позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок Позичальника (п.1.2. договору). За користування кредитом Позичальник виплачує Кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору (п.3.1. договору). Сторони уклали договір на наступних умовах: сума кредиту - 60\~000 грн.; строк дії договору - до 23.12.2021 року; одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту (утримується при перерахуванні суми кредиту) - 5,9% (3540 грн.); відсоткова ставка в місяць від початкової суми кредиту - 5,9%; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 76,7%; сума платежу, щомісячного платежу - 8540 грн.; кількість щомісячних платежів - 12; порядок сплати платежів - щомісяця до 23 числа відповідного місяця включно. [PERSON] була ознайомлена з паспортом кредитного продукту, в якому містяться основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, що підтверджується її підписом. Додатком до договору є внутрішні правила надання фінансових послуг надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кредитсервіс». 23.12.2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» (Кредитодавець) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки №201223-001, пунктом 1.1. якого передбачено, що Поручитель зобов`язується перед Кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] у розмірі, що виникли з договору №201223-001 від 23.12.2020 року, укладеного між Позичальником та Кредитодавцем. Відповідно до п.2.2. договору поруки, Поручитель ознайомлений з умовами Основного договору та ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. У випадку невиконання Позичальником свого зобов`язання Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п.3.1. договору поруки). 28.12.2020 року ТОВ «Кредитсервіс» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 56460 грн., призначення платежу: номер картки [NUMBER] . Перерахування кредитних коштів згідно договору №201223-001 від 23.12.2020 року без ПДВ з вирахуванням комісії за оформлення - 3540 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №76. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №201223-001 від 23.12.2020 року,станом на 23.02.2024 року, розмір заборгованості [PERSON] складає 90\~019 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 47\~539 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 42480 грн. У виписці зазначено, що дата та сума здійснених платежів становить: 8541 грн. - 27.01.2021 року; 40 грн., 8500 грн. - 25.02.2021 року; 6000 грн. - 29.03.2021 року. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №201223-001 від 23.12.2020 року, станом на 23.02.2024 року, розмір заборгованості [PERSON] складає 90\~019 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 47\~539 грн.; сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 42480 грн. 20.03.2024 року представником ТОВ «Кредитсервіс» - Павленко С.В. було надіслано на адресу [PERSON] , [PERSON] досудову вимогу, в якій товариство вимагало повернути кредит, проценти та інші належні до сплати платежі за кредитним договором №201223-001 від 23.12.2020 року у 30-тиденний термін з моменту отримання цієї вимоги у розмірі 90\~019 грн. у порядку, передбаченому кредитним договором. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредитсервіс» свої зобов`язання за договором №201223-001 від 23.12.2020 року виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеним договором. В порушення вимог Закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] не надали в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ними зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором №201223-001\~від 23.12.2020\~рокує обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки [PERSON] , як основний боржник та [PERSON] , як поручитель, не виконують взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту шляхом солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитсервіс»заборгованості у розмірі 90 019 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої платіжної інструкції №5429 від 09.04.2024 року за подання даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн., а тому на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кредитсервіс». Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн., суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст. 1 Закону). За приписами ч.3 ст. 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010 року, №37246/04). Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц). Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Судом встановлено, що в ході розгляду цивільної справи ТОВ «Кредитсервіс» надавалась правнича (правова) допомога адвокатом Павленко С.В. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію посвідчення адвоката України, видані [PERSON] ; договір №25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» та ТОВ «Кредитсервіс»; додаток №1 до договору 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (форма реєстру боржників); додаток №2 до договору 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (форма акту приймання-передачі справ на надання правової допомоги); додаток №3 до договору 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (реєстр погашеної заборгованості); додаток №4 до договору 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (акт приймання-передачі наданої правової допомоги); додаток №2 до договору 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (акт приймання-передачі справ на надання правової допомоги); додаток №4 до договору 25-01/2023 про надання правової допомоги від 25.01.2023 року (акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 04.01.2024 року), відповідно до якого, вартість наданих послуг адвокатського об`єднання «Правовий Діалог» в рамках даної справи становить 7000 грн.; платіжну інструкцію №1567 від 05.01.2024 року, з якої вбачається, що 05.01.2024 року ТОВ «Кредитсервіс» перерахувало на рахунок адвокатського об`єднання «Правовий Діалог» грошові кошти у сумі 7000 грн., призначення платежу: оплата правничої допомоги згідно акту №3 від 04.01.2024 року по договору про надання правничої допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 року, без ПДВ. Системний аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи, усталену судову практику з розгляду даної категорії справи, відсутність необхідності в витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт, співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним. Справа за позовом ТОВ «Кредитсервіс» про стягнення заборгованості є типовою для позивача, не представляє для адвоката складності та не потребує окремих консультацій або розробку позиції захисту у справі цієї категорії. Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн., а тому з кожного із відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.01.2024 року по справі № 903/87/23 про те, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах. Враховуючи викладене, позовна заява ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial