Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача борг за договором позики від 24 листопада 2021 року в сумі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 24 листопада 2021 року між ним та відповідачем укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору він надав [PERSON] грошову сума в борг у розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень, яка відповідачем була отримана. На неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику відповідач не реагував, позику не повернув. З огляду на те, що відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму боргу в примусовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2022 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 27 грудня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва вирішено перейти зі стадії розгляду справи по суті у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, до стадії підготовчого провадження. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року неодноразову неявку відповідача [PERSON] в судові засідання та неповідомлення причин неявки, вирішено вважати як неповагу до суду. Клопотання представника позивача [PERSON] про застосування заходів процесуального примусу до відповідача задоволено частково. Застосовано до відповідача [PERSON] заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 1,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та стягнуто штраф у розмірі 4542 (чотиритисячні п`ятсот сорок дві) грн. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України. 26 червня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Мальцевої Галини Юріївни на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року залишено без задоволення. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року залишено без змін. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Повідомлялися належним чином про час та дату судового засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. Судом про розгляд справи сторона відповідача повідомлялась належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку загального провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки. Відповідно до вказаного договору, [PERSON] була надана та, відповідно останнім, отримана грошова сума в борг у розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень. Факт отримання грошей в борг засвідчено [PERSON] особисто із проставленням у розписці суми боргу, кінцевої дати повернення боргу, дати складання розписки, підпису. Крім того, у розписці зазначено, що вона «написана власноруч, без примусу, у скрутних обставинах не перебуваю». Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей в повному обсязі не виконав. Доказів на спростування зазначених обставин стороною відповідача суду надано не було. Позивач вказував, що відповідач кошти за договором позики в обумовлені строки в повному обсязі не повернув, добровільно повертати борг відмовляється, а відтак наявні підстави для стягнення коштів за договором в примусовому порядку. Сторона відповідача вказувала на те, що фактично кошти відповідачем отримані не були, між сторонами відсутні боргові зобов`язання, розписка не була підписана відповідачем, та не відповідала його волевиявленню, а відтак позовні вимоги є безпідставними. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стороною позивача пред`явлено вимогу про стягнення коштів за договором позики від 24 листопада 2021 року в сумі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень, та доведено наявність боргових зобов`язань відповідача за вказаним договором. Стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовано обґрунтування позовних вимог. Суд звертає увагу на те, що 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13 Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли об`єктивне підтвердження позовні вимоги, стороною відповідача доводи позову достатніми доказами не спростовані, а відтак суд вважає, що наявні підстави для примусового стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 24 листопада 2021 року, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved