Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати, та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Вимоги позову мотивовано тим, що вона перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Дієса», та в подальшому була звільнена. Проте, з 02 жовтня 2023 року позивач вийшла у відпустку по догляді за дитиною, та при виході у відпустку, їй була нарахована та не виплачена заробітна плата за липень-вересень 2023 року в розмірі 32 179,71 грн. Крім того, була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку право на яке виникло до 31 грудня 2023 року, тривалістю 67 календарних днів, та додаткову відпустку, право на яке виникло до 31 грудня 2023 року, тривалістю 10 днів, в розмірі 28 473 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на її користь 60 652,71 грн., нарахованої але не виплаченої заробітної плати, та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, примірник позову разом з додатками у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була ним отримана 11 червня 2024 року, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив до суду відповідачем направлено не було. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовільнити в повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно наказу №Z00/05/04/003, від 05 квітня 2024 року ТОВ «Дієса», - [PERSON] , звільнено з посади адміністратора служби монтажу побутової техніки з 08 квітня 2024 року. Згідно довідки про період роботи, [PERSON] , була прийнята на роботу 22 грудня 2014 року. Вказане також стверджується копією трудової книжки [PERSON] . Матеріали справи також містять особову картку працівника. Як вбачається з розрахункового листка за березень 2023 року, борг підприємства станом на кінець місяця становить 5838,73 грн., борг за квітень 2023 року 5719,93 грн., борг за травень 2023 року 7706,48 грн., борг за червень2023 року 7433,46 грн., борг за липень2023 року 16034,20 грн., борг за серпень 2023 року 19363,19 грн., борг за вересень 2023 року 32 179, 71 грн. Суду було також надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, станом на 22 травня 2024 року, разом з копією транзакцій за період з 14 березня 2022 року по 23 квітня 2023 року. Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. На підставі наведеного, оскільки відповідачем нарахована але не виплачена заробітна плата, суд вважає, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема, на своєчасну оплату праці, передбачену чинним законодавством, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну та додаткову відпустку. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1211.20 грн. судового збору. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли ствердження у судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved