Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

04.11.2024 заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: - перебувати за її місцем проживання за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця її проживання за адресою: [ADDRESS] та до місця її роботи за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити контактувати з нею через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вказаних вимог заявниця зазначає, що [PERSON] є її чоловіком. На теперішній час останні перебувають в стадії розлучення, що підтверджується ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2024 про відкриття провадження у справі за № 332/3716/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. До лютого 2024 вона з чоловіком та дітьми проживали разом, однак після того як заявниця дізналась про стосунки її чоловіка з іншою жінкою, він переїхав до іншого місця проживання та з того часу місце його фактичного проживання їй невідоме. Шлюбні відносини припинені з лютого 2024 року. Проте, її чоловік систематично відвідує її квартиру та місце її роботи з метою вчинення скандалів, принижуючи її гідність, вдаючись до словесних образ з нецензурною лайкою. 05.04.2024 о 22:00 [PERSON] брав участь у скандалі у її під`їзді, 08.05.2024 приходив до її квартири та висловлювався брутальними, нецензурними словами, принижував її, погрожував фізичною розправою. Крім того, вона зверталася в поліцію, проте це не дало жодного результату. Через довгострокове ненадання їй відповіді до ВП було направлено адвокатський запит на який надана відповідь від 03.10.2024 № 91а3/46/01/06-2024, що її звернення зареєстровано у єдиному обліку відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНІ в Запорізькій області за № 12355 від 22.05.2024 та було прийнято рішення згідно ЗУ «Про звернення громадян». Однак, окрім письмової відповіді на вищевказане звернення від правоохоронців із тлумаченням слова «конфлікт», жодних дій для забезпечення моєї безпеки вжито не було. В подальшому, [PERSON] неодноразово приходив до заявниці на роботу, в КНП «ЦПМСД №9», де вона працює заступником директора з фінансових питань - головним бухгалтером. Також 17.07.2024 відносно заявниці її чоловіком знову було вчинено психологічне та фізичне насилля за місцем її роботи, тому о 17:13 [PERSON] звернулась на спецлінію «102» ГУНП в Запорізькій області з тел. 0968100678 з повідомлення про те, що її чоловік [PERSON] прийшов до її робочого кабінету по [ADDRESS] та намагається вдарити, свариться та кричить, може вчиняти насильницькі дії. Під час виїзду на місце події 17.07.2024 було проведено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та на [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 413309 на період часу з 18:15 17.07.2024 по 18:15 20.07.2024, що підтверджується відповіддю від 07.10.2024 № 17а3/13/03-2024 ГУНП в Запорізькій області на адвокатський запит та інформацією з ІКС ІПНП. У своїй заяві [PERSON] зазначає про систематичність вчинення її чоловіком відносно неї домашнього насильства, що виражається в умисних діях психологічного та фізичного характеру. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2024 у справі відкрито провадження, повідомлено про дату та час судового засідання з розгляду заяви про видачу обмежувального припису та запропоновано учасникам справи надати докази на обґрунтування своєї позиції у справі. 06.11.2024 на адресу суду від представника заінтересованої особи адвоката Писаренка С.Ю. надійшли заперечення, відповідно до яких зазначив, що у лютому 2024 заявниця наполегливо просила [PERSON] переїхати до іншого житла, при цьому, категорично відмовлялась контактувати та обговорювати причину. Щодо систематичного відвідування квартири, пояснив, що замки вхідної двері змінені ще в травні 2024, крім того він постійно зустрічається з спільною донькою та приймає участь у вихованні дитини. В подальшому, 17.05.2024 [PERSON] звернулася до поліції, однак співробітниками ВП №1 ЗРУП ГУНІ в Запорізькій області за її заявою було проведено перевірку факти викладені у зверненні, які не знайшли свого підтвердження. Надалі, 17.07.2024 приблизно о 17:15 він дійсно прийшов до робочого кабінету своєї дружини проінформувати її про те, що 18.07.2024 донька [PERSON] записана на лікування в стоматологію, у зв`язку з тим що [PERSON] на той час заблокувала його номер телефону він особисто приїхав до неї, щоб вирішити питання хто буде везти доньку на лікування. Однак, заявниця одразу почала його ображати та дуже гучно висловлюватися нецензурною лайкою в його бік та одразу ж викликала поліцію. Дочекавшись поліцію [PERSON] надав пояснення, однак після того, як поліцейські опитали співробітників бухгалтерії поліцейські повідомили, що усі написали свідчення проти нього. У зв`язку з чим було виписано на [PERSON] терміновий заборонний припис на три доби. Також у спілкуванні з [PERSON] у мобільних месенджерах саме з боку заявниці допускаються систематичні образливі висловлювання, нецензурні вирази та погрози, що містять ознаки домашнього (психологічного) насильства саме по відношенню до [PERSON] , проте до цього часу він намагався врегулювати їх взаємовідносини у позасудовому порядку та без залучення правоохоронних органів, надав на підтвердження роздруківку листувань з мобільних месенджерів. Пояснив, що він не піддавався заходам адміністративного стягнення за вчинення домашнього насильства. З моменту подій 17.05.2024 та 17.07.2024, які описані у тексті заяви, пройшов вже значний проміжок часу та ніяких інших конфліктних ситуацій з того моменту у неї з ним не виникало, до поліції чи суду з приводу інших протиправних дій щодо неї вона не зверталась, отже вимога про видачу обмежувального припису на строк у 6 місяців (що є максимальним строком) є необґрунтованою. Враховуючи наведене, на даний час відсутні ознаки вчинення [PERSON] домашнього насильства (або підстав для вчинення в майбутньому), так як їх наявність заявницею не підтверджена. В судовому засіданні представник заявника адвокат Вартанова Г.М. надала пояснення з приводу викладених у заяві обставин. Зокрема, зазначила, що заявниця систематично потерпає від психологічного та фізичного насильства свого чоловіка, яке проявляється у погрозах життю та здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, у зв`язку з перебуванням у постійному побоюванні за своє життя та здоров`я, вона звернулась із заявою. Крім того, заявниця зверталась до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вжиття усіх належних заходів припинення вчинення щодо неї домашнього насильства її чоловіком. Також представник вказала на те, що 17.07.2024 було проведено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та на [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 413309 на період часу з 18:15 17.07.2024 по 18:15 20.07.2024. На даний час триває судовий розгляд справи про розірвання шлюбу. Крім того, заперечувала щодо взяття до уваги судом роздруківок листувань з мобільних месенджерів. Представник заінтересованої особи адвокат Писаренко С.Ю. в судовому засіданні проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечував. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що подружжя дійсно не проживає разом тривалий час, [PERSON] не має доступу до житла заявниці та його наочне спілкування обмежується тільки підставами, які пов`язані зі спільним вихованням доньки [PERSON] . Окремо звернув увагу суду, що з моменту подій 17.05.2024 та 17.07.2024, які описані у тексті заяви, пройшов вже значний проміжок часу (шість та майже чотири місяця відповідно) та з точки зору заявниці ніяких інших конфліктних ситуацій з того моменту у неї з [PERSON] не виникало. Також пояснив, що [PERSON] до заяви було надано копію повідомлення ГУНП в Запорізькій області від 07.10.2024 про те, що щодо [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис від 17.07.2024, однак відсутні будь-які інші документи, що підтверджують факти вчинення щодо неї [PERSON] домашнього насильства. У спілкуванні з [PERSON] у мобільних месенджерах саме з боку заявниці [PERSON] допускаються систематичні образливі висловлювання, нецензурні вирази та погрози, що містять ознаки домашнього (психологічного) насильства. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи свого представника, просив відмовити у задоволенні заяви, додатково пояснивши, що сама заявниця є ініціатором скандалів, та всі її твердження не відповідають дійсності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які заявниця посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. З наявних матеріалів справи а також наданих пояснень учасниками справи судом встановлено, що відповідно до відповіді від 07.10.2024 № 17а3/13/03-2024 ГУНП в Запорізькій області на адвокатський запит повідомлено, що згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 17.07.2024 о 17:13 на спецлінію «102» Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з тел. 0968100678 від [PERSON] надійшло повідомлення про те, що її чоловік [PERSON] прийшов до робочого кабінету по [ADDRESS] намагається вдарити, свариться та кричить, може вчиняти насильницькі дії Вказане повідомлення зареєстровано до Єдиного обліку Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області за № 19219. Відповідно до вимог Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020 № 357, на відпрацювання даного виклику скеровано наряд «Крути 145» у складі старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, капітана поліції Шевченка Є.Є. та помічника дільничного офіцера поліції відділу поліції № 5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, старшого сержанта поліції [PERSON] . Під час виїзду на місце події було проведено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та на [PERSON] винесено терміновий заборонний припис серії АА № 413309 на період часу з 18:15 17.07.2024 по 18:15 20.07.2024. Крім того, згідно з відповіддю від 21.06.10.2024 № 14665/46/01/02-2024 ГУНП в Запорізькій області повідомило, що 22.05.2024 року, від [PERSON] , надійшло повідомлення щодо факту домашнього насильства. Вказане звернення, було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційнії системі «Інформаційного Національної поліції України» відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за № ЄО 12355 від 22.05.2024 року та розглянуте. При подальшій перевірці матеріалу, було встановлено, що дійсним є лише факт того, що сталась конфліктна ситуація, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п.п. 3, 4, 14, 15 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно з ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вказаних вище правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18), від 02.11.2020 року у справі №336/3551/18-ц (провадження №61-1693св19), від 17.02.2021 року у справі №766/13927/20-ц (провадження №61-17471св20), від 28.06.2022 року у справі №466/180/22 (провадження №61-4104св22), від 25.07.2023 року у справі №344/1732/23 (провадження №61-6759св23), від 27.06.2024 року у справі №509/7151/23 (провадження №61-4448св24). У постанові від 05.09.2019 року в справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У постанові від 28.04.2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження №61-21971св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] вказала, що [PERSON] протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство, що виражається в умисних діях психологічного та фізичного характеру. Разом з тим, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявниця не надала належних та достатніх доказів на підтвердження обставин щодо систематичного вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно неї та наявності ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства в майбутньому, що є необхідною умовою для застосування судом спеціальних заходів для протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, щодо винесення термінового заборонного припису серії АА № 413309 на [PERSON] на період часу з 18:15 17.07.2024 по 18:15 20.07.2024 за обставин, які мали місце 17.07.2024 року, не свідчить про наявність саме триваючих, систематичних, насильницьких дій, як про це зазначає заявниця, та не підтверджують існування ризиків, які давали б підстави для вжиття необхідних захисних та запобіжних заходів з метою забезпечення безпеки заявника. Суд також враховує, що з моменту подій 17.05.2024 та 17.07.2024, які описані у заяві, пройшов вже значний проміжок часу та з точки зору заявниці ніяких інших конфліктних ситуацій з того моменту у неї з [PERSON] не виникало, до поліції чи суду з приводу інших протиправних дій щодо неї вона не зверталась. За результатом дослідження в судовому засіданні обставин у справі та перевірку їх доказами, заслухавши пояснення сторін у справі, суд дійшов до висновку про відсутність факторів ризику, небезпеки домашнього насильства та, відповідно, непропорційність втручання у права і свободи заінтересованої особи [PERSON] шляхом застосування заборон, які просить заявниця. Заявниця належними та допустимими доказами не обґрунтувала необхідність застосування заборонних заходів, які зазначені у заяві про видачу обмежувального припису, так само як і вчинення домашнього насильства за адресою проживання чи працевлаштування, що ставить під сумнів її доводи щодо потреби заборони заінтересованій особи наближатися до вказаного помешкання та місця роботи. Не знайшли свого підтвердження і факти вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] шляхом спілкування, переслідування чи розшуку заявниці. Вимоги [PERSON] про заборону наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця її проживання за адресою: [ADDRESS] та до місця роботи заявниці за адресою: [ADDRESS] ; заборону особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборону контактувати з [PERSON] через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, як необхідні обмежувальні заходи для попередження вчинення домашнього насильства у майбутньому, не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх застосування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed