Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй довідки №19090 від 03.09.1991 року, виданої виконавчим комітетом Київської обласної ради народних депутатів на ім`я, зазначене російською мовою як « [PERSON] », про те, що вона станом на 26.04.1986 року фактично проживала та була прописана в [ADDRESS] , та згідно встановленого порядку евакуйована 27 квітня 1986 року. В обґрунтування заяви зазначає, що в червні 2024 року вона зверталась до ГУ ПФУ в Чернігівській області з метою оформлення пенсії, однак рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 13.06.2024 їй відмовлено в оформленні пенсії. Однією з підстав відмови було те, що в довідці №19090 від 03.09.1991 року її ім`я російською мовою « [PERSON] » не відповідає паспортним даним російською мовою « [PERSON] ». Вказана невідповідність її імені в довідці імені в паспорті унеможливлює оформлення пенсії. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 17 вересня 2024 року відкрив провадження у справі. У встановлений судом строк від представника заінтересованої особи ГУ ПФУ в Чернігівській області надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просила залишити заяву без розгляду, оскільки встановлення факту пов`язано з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право. Зазначає, що встановити належність періоду постійного проживання заявника м. Прип`яті на підставі довідки, що дає право на отримання пенсії, можливо винятково під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову в призначенні пенсії. Заявники та її представник в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У письмових поясненнях представник ГУ ПФУ в Чернігівській області просила проводити розгляд справи без її участі. Суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст та підстави виникнення правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч. 1 ст. 293, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 (із змінами та доповненнями від 25.05.1998), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде повідомлено про існування спору про право або суд сам зробить висновок, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. У справі, яка розглядається, із заяви та доданих до неї документів вбачається, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.06.2024 №254150030745 [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як евакуйованій із зони відчуження у 1986 році відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки ім`я в довідці про евакуацію із зони відчуження у 1986 році не відповідає паспортним даним заявниці. У письмових поясненнях заінтересована особа повідомила про наявність спору про право, пов`язаного з відмовою в призначенні пенсії, та послалася на необхідність вирішення спірних питань в межах адміністративного судочинства у справі про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні відповідної пенсії. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи практику Верховного Суду, суд акцентує увагу на постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, яку було ухвалено у подібних за змістом правовідносинах за змістом правовідносинах. За змістом пунктів 47 - 48 якої Велика Плата виснувала, що установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що встановлення юридичних фактів, зокрема й факту проживання на територіях радіоактивного забруднення як у позасудовому порядку, так і в межах розгляду судом адміністративної юрисдикції спору щодо призначення пенсії. У подальшому, близька за змістом правова позиція була висловлена Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №539/4118/19. Однак, суд зауважує, що у подальшому Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову від 18.04.2024 у справі №560/17953/21, якою Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловленого висновку, та у пунктах 116 та 117 цієї постанови виснувала наступне. Неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі N 290/289/22-ц (провадження N 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Суд вважає цитований вище висновок Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності відступу від раніше висловленої позиції цілком релевантним для даної справи з огляду на таке. Як вбачається із рішення територіального управління Пенсійного фонду України від 13.06.2024 №254150030745 підставою для відмови у призначенні пенсії слугувала саме невідповідність анкетних даних заявника та анкетних даних, зазначених у довідці Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів, у частині транслітерації написання імені заявника. При цьому, територіальне управління Пенсійного фонду України не заперечувало факту приналежності заявника до числа осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Територіальне управління Пенсійного фонду України в м. Києві акцентувало увагу виключно на невідповідності анкетних даних довідки, та послалося при цьому на норми п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", підпункт 7 якого передбачає необхідність подання для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, документів, що видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (тобто - спірної довідки). За таких умов, суд не погоджується із аргументами заінтересованої особи щодо наявності в даному випадку ознак спору про право, оскільки рішення про відмову базується виключно на посиланнях на невідповідність анкетних даних заявника. Також суд акцентує увагу на правовому висновку, наведеному у пункті 95 постанови ВП ВС від 18.04.2024 у справі №560/17953/21, за змістом якого не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Однак, дана заява і не містить вимог про встановлення факту приналежності заявника до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а містить вимоги лише щодо встановлення факту приналежності довідки. Факт же приналежності заявника до категорії громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 30.11.2004. На думку суду, враховуючи те, що в межах даної справи ставиться лише питання про встановлення факту приналежності документа певній особі, та відсутні дійсні ознаки спору про право між органами Пенсійного фонду України та фізичною особою, закриття провадження у даній справі із спрямуванням заявника до суду адміністративної юрисдикції із вказівкою про необхідність встановлення факту приналежності довідки саме в межах адміністративної справи, не є пропорційним та ефективним способом захисту прав особи, що суперечить вимогам статті 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод в аспекті ефективності способу, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З урахуванням наведеного, розгляд даної заяви в порядку окремого провадження в межах цивільного судочинства відповідатиме завданням цивільного судочиснтва. якими згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позиція щодо правомірності розгляду даної заяви в порядку окремого провадження в межах цивільного судочинства узгоджується із висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.06.2021 у справі №539/4114/19. За висновком суду, факт приналежності довідки саме заявнику [PERSON] підтверджується такими доказами: - копією паспорту заявника [PERSON] ; - копією довідки про присвоєння номеру РНОКПП на ім`я [PERSON] ; -копією довідки від 03.09.1991 №19030, виданій [PERSON] на підтвердження факту евакуації з м. Прип`ять 27.04.1986; - копіє супровідного листа Чернігівської обласної державної адміністрації від 12.06.2023 №01-17/220-04 про направлення заявнику [PERSON] завіреної копії довідки від 03.09.1991 №19030; - копією свідоцтва про народження № [NUMBER] від 17.06.1974; - копією свідоцтва про одруження [PERSON] із відміткою про зміну прізвища на « [PERSON] ». Крім того, приналежність спірної довідки саме заявнику не заперечується і заінтересованою особою в її письмових поясненнях. За наведених умов, суд вважає доведеним факт приналежності спірної довідки саме заявнику за стандартом більшої ймовірності. Даний факт інакше як у судовому порядку встановити неможливо, і учасниками справи суд не надано підтверджень зворотного, а отже, вимоги заявника підлягають задоволенню. ІV. Розподіл судових витрат Частиною 7 статті 294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved