Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-гарант» про стягнення відшкодування. Посилалася на те, що вона є власником автомобіля марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] . 13.03.2024 року о 20 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «БМВ Х5» р.н. [NUMBER] в м.Чернівці по вул.Скальда,13, під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.10.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.04.2024 року у справі №727/2780/24, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Альфа-гарант», згідно страхового полісу №АР 3245538. Після набрання постановою суду законної сили позивач звернулась до відповідачів з заявою щодо виплати їй страхового відшкодування та відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу. Проте, на даний час відшкодування не отримано. Позивачем для визначення розміру матеріальної шкоди було замовлено виконання автотоварознавчої експертизи та вручено відповідачам повідомлення про час та місце огляду пошкодженого автомобіля. Однак, останні на огляд не з`явились. За результатами огляду 12.04.2024 року судовим експертом було складено висновок експерта №31/24, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] становить 78673 грн. 82 коп. з ПДВ на складові та матеріали, а вартість матеріального збитку з урахуванням коєефіцієнту фізичного зносу складає 40080 грн. 49 коп. Окрім того, при проведенні автотоварознавчої експертизи було понесено витрати у розмірі 1125 гривень на повний огляд автомобіля та сплачено за проведення експертизи 3500 гривень. Просила стягнути з ТОВ СК «Альфа-гарант» на її користь виплату страхового відшкодування у розмірі 35393 грн. 33 коп. Також просила стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 40080 грн. 49 коп. та понесені витрати: 1125 грн. на повний огляд ушкодженого автомобіля на станції технічного обслуговування. Ухвалою суду від 15.07.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідачем ТДВ СК «Альфа-гарант» було подано відзив на позов. У відзиві представник зазначив, що позивач не зверталася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, а тому вважає, що позов є передчасним, оскільки право [PERSON] порушено не було. ТДВ СК «Альфа-гарант» неодноразово повідомляло позивача про необхідність подання документів, передбачених ст.35 Закону, у зв`язку з чим не було можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. [PERSON] позбавила страховика можливості визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, спричинених транспортному засобу. Вважає, що поданий позивачем висновок експерта є неналежним доказом, оскільки експертиза була проведена не на підставі ухвали суду, експерт не був повідомлений судом про кримінальну відповідальність. Тому вважає, що [PERSON] не довела наявність обставин, визначених ст.34 Закону, необхідних для самостійного визначення нею розміру завданої шкоди. Незважаючи на наведені вище обставини, страховик погоджується відшкодувати суму страхового відшкодування у розмірі 32205 грн. 00 коп., оскільки згідно висновку експерта, наданого позивачем, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] , становить 38593 грн. 33 коп. з ПДВ на складові та матеріали, проте [PERSON] не надано доказів документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля, а отже сума повинна бути зменшена на податок на додану вартість. Також зазначив, що підстав для стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу та витрат за проведення експертизи немає, оскільки позивач не виконала свої обов`язки, чим створила перешкоди страховику, що призвело до неможливості виконання компанією розміру заподіяної шкоди. Позовні вимоги представник визнав частково. Не заперечував проти стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування у розмірі 32205 грн. 00 коп. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. 17.09.2024 року судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований\~статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Згідно зі\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на не виправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З огляду на зазначене, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд визнає повторну неявку відповідачів у судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/2780/24 від 11.04.2024 року, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с.8). Постановою суду було встановлено, що 13.03.2024 року о 20 год 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «БМВ Х5» р.н. [NUMBER] в м.Чернівці по вул.Скальда,13, під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці, не дотримався безпечного інтервалу, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] , 2013 року випуску, є [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді вказана постанова суду є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.03.2024 року о 20 год. 50 хв. в м.Чернівці по вул.Скальда, 13. Судом також встановлено, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР3245538 було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки «БМВ Х5» р.н. [NUMBER] . Сторони визначилися, що договір набирає чинності та діє з 15.11.2023 року по 14.11.2024 року включно. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160000 гривень, розмір франшизи 3200 гривень. 04.04.2024 року позивачка звернулась до ТДВ СК «Альфа гарант» з заявою, в якій повідомила, що 09.04.2024 року відбудеться огляд експертом пошкодженого транспортного засобу марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] . Проте, у визначений час представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] не з`явились для участі в огляді автомобіля. Огляд транспортного засобу було проведено за їх відсутності. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами\~ЦК України. Так, положеннями частини 1\~статті 22\~ЦК України визначено, що\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У\~статті 1166 ЦК України\~визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі. Частиною першою\~статті 1188 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою, п`ятою \~статті 1187\~ЦК України \~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України\~передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7\~ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб -\~транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до приписів статей\~22,\~29 Закону № 1961-IV\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Щодо розміру завданої матеріальної шкоди [PERSON] , внаслідок пошкодження належного їй на праві власності автомобіля марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] , суд зазначає наступне. З метою визначення вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту на замовлення представника позивача було складено висновок експерта автотоварознавчої експертизи №31/24 від 12.04.2024 року (а.с.9-24). Як вбачається із мотивувальної частини висновку експерта від 12.04.2024 року, наданий на дослідження транспортний засіб марки «Ніссан Ліф» р.н. [NUMBER] має наступні пошкодження: - Бампер передній розламаний в правій частині підлягає заміні з пофарбуванням; - Кріплення праве нижнє бампера переднє розламане пілягає заміні; - Кріплення праве верхнє бампера переднє розламане підлягає заміні; - Крило переднє праве деформоване зі складками та заломом металу підлягає заміні з пофарбуванням; - фара права пошкоджена з розколом розсіювача та розломом корпусу підлягає заміні; - розпірка колісної арки права деформована підлягає заміні; - бачок склоомивача розламаний підялгає заміні. Висновком експерта автотоварознавчої експертизи №31/24 від 12.04.2024 року визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan leaf» д.н. [NUMBER] , 2013 року випуску, внаслідок його пошкодження у ДТП 13.03.2024 року становить 78673 грн. 82 коп. з ПДВ на складові і матеріали. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan leaf» д.н. [NUMBER] , 2013 року випуску, з урахування коефіцієнту фізичного зносу та з ПДВ на складові та матеріали складає 38593 грн. 33 коп. Представник відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із визначеним розміром матеріальної шкоди не погоджується та вважає його необгрунтованим. Зокрема, вказував на те, що позивачем не було доведено понесення нею витрат на ПДВ. Окрім того, сума страхового відшкодування підлягає зменшенню на розмір франшизи. За змістом ч.2\~ст.77 ЦПК України предметом\~доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.1 ст.81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Даючи оцінку аргументам сторін, суд зазначає наступне: Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Згідно частин першої, другої\~статті 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до вимог ст.106 ЦПК України учасник справи\~має право\~подати до\~суду висновок\~експерта,\~складений на\~його замовлення. \~Порядок проведення\~експертизи та\~складення висновків\~експерта за\~результатами проведеної\~експертизи визначається\~відповідно до\~чинного законодавства\~України про\~проведення судових\~експертиз. У\~висновку експерта\~зазначається,\~що висновок\~підготовлено для\~подання до\~суду,\~та що\~експерт обізнаний\~про кримінальну\~відповідальність за\~завідомо неправдивий\~висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ регулюється Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", яка затверджена наказом N 142/5/2092 МЮУ та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року . Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п.1.3). Оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. Згідно п. 5.1 розділу 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Відповідно до вимог п. 5.2 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Суд зауважує, що у висновку експерта від 12.04.2024 року №31/24 наявна ілюстративна таблиця із зображень пошкоджень транспортного засобу марки «Nissan leaf» д.н. [NUMBER] , 2013 року випуску, що свідчить про те, що експерт безпосередньо оглядав автомобіль, у ньому наведений детальний перелік ушкоджень транспортного засобу внаслідок настання ДТП 13.03.2024 року. При цьому, огляд транспортного засобу проводився у відсутності представників відповідачів, які були повідомлені належним чином про час та місце огляду автомобіля, проте для участі в огляді не з`явились. Отже, визначаючи розмір завданої позивачу шкоди, суд бере до уваги висновок експерта від 12.04.2024 року №31/24. Окрім того, судом встановлено, що позивачем у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди було понесено витрати по дефектовці авто у розмірі 1125 гривень, що підтверджується нарядом-замовленням №Н8000024971 від 10.04.2024 року та чеком від 10.04.2024 року (а.с.28-29). При цьому, суд враховує, що відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі\~ст.12 цього Закону\~страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно п. 12.1\~ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи. Таким чином, розмір завданої [PERSON] шкоди, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, підлягає зменшенню на франшизу у розмірі 3200 гривень. Разом із тим, представник відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» не погодився із визначеним розміром відшкодування з тих підстав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження здійснення ремонту його автомобіля, а отже розмір шкоди має бути визначений без врахування ПДВ. Згідно з пунктом 36.2\~\~статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту\~193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто, вартість ремонту автомобіля із врахуванням податку на додану вартість виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість. У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником податку на додану вартість, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 619/2671/16-ц, провадження № 61-20878св18; від 11 грудня 2019 року у справі № 206/5271/14-ц, провадження № 61-27551св18. Однак, позивачем в порушення вимог ст.12, ст.83 ЦПК України не було надано суду доказів понесення витрат на сплату ПДВ, а отже сума страхового відшкодування підлягає зменшенню на суму ПДВ. З урахуванням зазначеного, стягненню з ТДВ СК «Альфа-гарант» підлягає страхове відшкодування у розмірі 32205 грн. 00 коп. Згідно зі\~ статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, у розмірі 40080 грн. 49 коп. та витрати на повний огляд пошкодженого автомобіля на станції технічного обслуговування у розмірі 1125 грн. 00 коп., з урахуванням принципу диспозитивності, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial