Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 01.08.2022 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 180 000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 180 000,00 грн., строком на один рік, зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 01.08.2023 року. 27.09.2022 \~ \~ \~ \~року відбулося зменшення боргу шляхом повернення його частини, а саме від [PERSON] , 27.09.2022 року було отримано 15 000 грн. Відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані у борговій розписці строки належним чином не виконав. З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача17.10.2023 року було направлено претензію щодо необхідності негайного повернення боргу. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі167615,53 гривень, з яких: 165 000 грн сума основного боргу; 1980,00 гри. 3% річних від суми позики за користування грошовими коштами; інфляційні витрати у розмірі 635,53 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Ухвалою суду від 16.01.2024 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.01.2024 року судом було розглянуто заяву [PERSON] про запезпеччення позову. Винесено ухвалу від 18.01.2024 року якою заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. В межах суми заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог 167615,53 грн 53 копійки, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.07.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Жовтневого районного суду від 18.01.2024 року залишено без задоволення. Ухвалу від 18.01.2024 року у цій справі залишено без змін. 14.05.2024 року відповідачем був поданий відзив в якому [PERSON] частково визнає позовні вимоги. Відповідач стверджує, що ним був частково погашений борг і станом на 29.12.2023 року заборгованість складала 125\~000 грн, що підтверджується копіями розписок доданих до відзиву. Також відповідач не погоджується з наданим позивачем розрахунку правової допомоги, яку [PERSON] просить стягнути у зв`зку з тим, що заявлений розмір витрат адвоката є неспівмірним а ні зі складністю справи, ані з обсягом робіт, а ні з з часом, витраченим на підготовку. Враховуючи вищезазначене, відповідач просить суд при прийнятті рішення по справі зменшити витрати на правничу допомогу адвоката до 7000 грн. 07.11.2024 року в судовому засідання представником позивача адвокатом Мітасовим М.І. було уточнено позовні вимоги в частині уми заборгованості, 3% річних та індексу інфляції, враховуючи надані відповідачем розписки. Представник позивача просить стягнути з з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі130393,89гривень, з яких: 125 000 грн сума основного боргу; 4758,36 гри. 3% річних від суми позики за користування грошовими коштами; інфляційні витрати у розмірі 635,53 грн. Відповідач [PERSON] визнав наданий представником позивача розрахунок суми заборгованості. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши доводи сторін суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 01.08.2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 180 000 грн. На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 180 000,00 грн., строком на один рік, зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 01.08.2023 року. (а.с.14). 27.09.2022 року відповідачем було повернуто 15\~000 грн [PERSON] (а.с.14). Відповідно до розписок від 21.07.2023, 03.10.2023, 29.12.2023 відповідачем було повернуто позивачеві частину боргу у розмірі 40000 грн. Залишок суми боргу станом на 29.12.2023 року становив 125\~000 грн. (а.с 76-79). Позивачка та представник позивачки визнали часткове погашення заборгованості відповідачем. Відповідач визнав наданий представником позивача в судовому засіданні розрахунок відповідно до якого сума боргу становить 125\~000 грн, 3% річних від суми позики за користування грошовими коштами4758,36 гри., інфляційні витрати у розмірі 635,53 грн. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законом покладено на позичальника обов`язок з повернення позики. Так, ст. 1049 ЦК України вказано: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі N 640/7558/17 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Пунктом 37-38 Постанови від 30.06.2020 р. у справі № 638/18231/15-ц Верховним судом було зазначено: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Оскільки позичальник умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконував, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості». Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі 6-50цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16 (провадження N 14-465цс18). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.У зв`язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума позики у розмірі 130393,89 гривень, з яких: 125 000 грн сума основного боргу; 4758,36 гри. 3% річних від суми позики за користування грошовими коштами; інфляційні витрати у розмірі 635,53 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд дослідивши матеріали вважає за доцільне частково задовольнити дану позовну вимогу враховуючи наступне: Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., які підлягають задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 гривень,

Outcome: partial