Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення розміру заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу розслідування та прокуратури, стягнення коштів за надання правової допомоги в кримінальній справі та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що 31.05.2016 року старшим слідчим СВ прокуратури Рівненської області Ярощуком А.Ю. [PERSON] (надалі також іменується Позивач), в межах кримінального провадження №420151800000000195 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а 22.09.2016 року [PERSON] повідомлено про нову підозру в межах даного кримінального провадження. 26.10.2016 року заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Гончаровим О.О. у даному провадженні затверджено обвинувальний акт. Даний обвинувальний акт скеровано до Рівненського міського суду Рівненської області (справа № 569/13908/16-к). Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій на строк 1 (один) рік. [PERSON] у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21.12.2020 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року стосовно Позивача за ч. 2 ст. 191 КК України та визнання невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України і його виправдання за відсутністю в діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, змінено. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч. 2 ст. 191 КК України за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року згідно ч. 5 ст. 74 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок суду залишено без змін. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.05.2021 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 21.12.2020 року щодо Позивача скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16.01.2023 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року в частині визнання [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України скасовано. Кримінальне провадження № 42015180000000195 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, - у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В решті вирок суду залишено без змін. Дана ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскаржена не була, а, відтак, є остаточним рішенням у кримінальному провадженні № 42015180000000195. В результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури Позивач в період з 31.05.2016 року по 16.01.2023 року незаконно перебував під судом і слідством, що в загальному становить понад 79 місяців (6 років 7 місяців та 17 днів). Зазначає, що на момент постановлення ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 25.10.2018 року про відсторонення від посади працював на посаді начальника Рівненської митниці ДФС. [PERSON] фактично було відсторонено від посади в період з 25.10.2018 року по 20.01.2021 року. 20.01.2021 року наказом ДФС № 17-о від 18.01.2021 року [PERSON] звільнено з посади начальника Рівненської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців. Отже, час фактичного відсторонення [PERSON] від посади становить 554 дні. Таким чином, розмір заробітку [PERSON] , втраченого внаслідок незаконних дій, становить 478 306 грн. 98 коп. Окрім цього, Позивач вказує, що у зв`язку з явно незаконним притягненням до кримінальної відповідальності Позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою. Зокрема, для надання правової допомоги у кримінальній справі за ч. 2 ст. 191 КК України було укладено договір про надання правової допомоги № 359 від 16.09.2016 року між [PERSON] та АО «Мицик і Партнери». За надання правової допомоги [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 122 000 грн. Також у зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину Позивачу довелося постійно виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, колегами, яким стало відомо про порушення відносно нього кримінальної справи, роз`яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у нього додаткові хвилювання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення його репутації, яка була позитивною та склалася впродовж тривалих років. Від триваючих психічних хвилювань і переживань [PERSON] не здатний був займатись будь-якими звичними для життя справами, нормально спілкуватись з рідними, друзями, колегами та іншими людьми, під час спілкування з якими він почував себе невпевненим, так як у нього з`явилося відчуття неповноцінності по відношенню до інших людей. [PERSON] , остерігаючись безпідставного громадського осуду, упродовж декількох років намагався уникати будь-якого спілкування зі своїми знайомими та колегами. У нього з часом виникали постійні хвилювання за неправильне сприйняття цих подій та появу у них негативного ставлення, що, як він вважає, непоправно зашкодило його репутації як справедливої, добропорядної та законослухняної людини. Ці хвилювання не зникли і до цього часу. Навіть закриття кримінального провадження із реабілітуючих підстав не спростував в очах людей думки наступного характеру: «щось там таки було…, відкупився…» і тому подібні висновки. За час незаконного перебування під слідством і судом [PERSON] зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психологічних страждань, перебування в стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через абсолютну надуманість обвинувачення. Позивач зазнав значних психічних страждань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його слів. Намагання прокуратурою будь-якими засобами визнати його винним значно впливало на його нервову систему та сприяло її істотному розладу. Особливих страждань [PERSON] спричиняло усвідомлення того, що кримінальне провадження відносно нього було видуманим взагалі, наслідком тривалої оперативної комбінації правоохоронців, що суперечило основним завданням кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України. Враховуючи вказані обставини, вважає, що стягненню на користь Позивача в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає не мінімальна сума, а в два рази більша, що становить 1 065 746,66 грн. = 2 ? 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) ? 79 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 3573,33 грн. (сума моральної шкоди за 16 днів перебування під слідством та судом понад 79 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 ? 16). 09.01.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником Відповідача 1 - Рівненської обласної прокуратури за довіреністю О.Кректун подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження того, що погіршення його стану здоров`я, шкоди його репутації, взаємодії з оточуючими та сім`єю настали саме через протиправні дії Рівненської обласної прокуратури. Окрім цього, вказує, що в позові належного дотримання алгоритму нарахування суми втраченого заробітку не наведено. Також позивачем повинно бути доведено реальне понесення саме такої суми витрат на правничу допомогу, а також фактичну сплату цих коштів на рахунки адвоката. 15.01.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Мициком О.В. подано відповідь на відзив. 02.05.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача - 2 - Державної казначейської служби України Лисих А. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача - адвокат Глушко Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача 1 - Рівненської обласної прокуратури Прокопчук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити повністю. Представник відповідача 2 - Державної казначейської служби України Клімкович Я.Й. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити повністю. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 31.05.2016 року старшим слідчим СВ прокуратури Рівненської області [PERSON] . [PERSON] в межах кримінального провадження №420151800000000195 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а 22.09.2016 року [PERSON] повідомлено про нову підозру в межах даного кримінального провадження. 26.10.2016 року заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях [PERSON] у даному провадженні затверджено обвинувальний акт. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.10.2018 року відсторонено [PERSON] від посади начальника Рівненської митниці ДФС строком на 60 днів з 25 жовтня 2018 року до 23 грудня 2018 року. В подальшому, даний захід забезпечення було продовжено 13.12.2018 року, 21.03.2019 року, 16.05.2019 року, 18.06.2019 року. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій на строк 1 (один) рік. [PERSON] у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21.12.2020 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року стосовно Позивача за ч. 2 ст. 191 КК України та визнання невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України і його виправдання за відсутністю в діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, змінено. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч. 2 ст. 191 КК України за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року згідно ч. 5 ст. 74 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок суду залишено без змін. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.05.2021 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 21.12.2020 року щодо Позивача скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16.01.2023 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2019 року в частині визнання [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України скасовано. Кримінальне провадження № 42015180000000195 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, - у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В решті вирок суду залишено без змін. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, в числі іншого, відшкодовуються (повертаються):заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги;моральна шкода. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування суми заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій, суд виходить із такого. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до абз. 2 п. 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року (далі Положення), розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Пунктом 9 Положення передбачено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05.05.1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100». Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року (далі Порядок), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. П. 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленням з дотриманням вимог законодавства. [PERSON] на момент постановлення ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 25.10.2018 року про відсторонення від посади працював на посаді начальника Рівненської митниці ДФС. Відповідно до довідки про доходи від 17.05.2023 року заробітна плата [PERSON] становила: - \~ \~ \~ \~за вересень 2018 року 17 572,00 грн.; - \~ \~ \~ \~за жовтень 2018 року 20 416,44 грн. При цьому, в графі «в т.ч. за вимушений прогул» за жовтень 2018 року вказано 3 841,00 грн. Зважаючи на це, розмір середньомісячного заробітку [PERSON] становить: 17 572,00 грн. + (20 416,44 3 841,00) : 2 = 17 073,72 грн. Отже, відповідно до п. 8 Порядку № 100, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 813,03 грн. (17 073,72 грн. : 21 (кількість відпрацьованих робочих днів). [PERSON] фактично було відсторонено від посади в період з 25.10.2018 року по 20.01.2021 року. Зокрема, відсторонення Позивача здійснювалось в наступні періоди: - з 25.10.2018 року по 23.12.2018 року (відповідно до наказу № 2051-о від 29.10.2018 року); - з 23.12.2018 року по 20.02.2019 року (відповідно до наказу № 2604-о від 29.12.2018 року); - з 26.02.2019 року по 21.03.2019 року (відповідно до наказу № 389-о від 26.02.2019 року); - з 21.03.2019 року по 19.05.2019 року (відповідно до наказу №615-о від 26.03.2019 року); - з 16.05.2019 року по 14.06.2019 року (відповідно до наказу № 878-о від 16.05.2019 року); - з 15.07.2019 року по 20.01.2021 року (відповідно до наказу № 1204-о від 15.07.2019 року). 20.01.2021 року наказом ДФС №17-о від 18.01.2021 року [PERSON] звільнено з посади начальника Рівненської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців. Час фактичного відсторонення [PERSON] від посади становить 554 дні. Таким чином, розмір заробітку [PERSON] , втраченого внаслідок незаконних дій, становить 450 418 грн. 62 коп., що розраховано за формулою: 554 (кількість днів, коли [PERSON] було фактично відсторонено від посади) ? 813,03 грн. (розмір середньоденної заробітної плати). Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, суд виходить із такого. Згідно із пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009 року, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У зв`язку з явно незаконним притягненням до кримінальної відповідальності Позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою. Зокрема, для надання правової допомоги у кримінальній справі за ч. 2 ст. 191 КК України було укладено договір про надання правової допомоги № 359 від 16.09.2016 року між [PERSON] та АО «Мицик і Партнери». Відповідно до п. 3.1. примірника 1, 2 даного Договору правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується у розмірі зазначеному у примірнику № 3. Пунктом 3.1. примірника 3 Договору передбачено, що правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується Клієнтом Виконавцю у відповідно до актів виконаних робіт. Вартість 1 години роботи Виконавця становить 800 грн. Клієнтом також оплачується участь адвоката у кожному судовому засіданні у розмірі 2 500 грн. незалежно від змісту вчинених дій під час проведення судового засідання та часу його тривалості. Згідно з п. 3.5 Договору надання Виконавцем Послуг та прийняття їх Замовником підтверджується підписаними Сторонами Актами виконаних робіт. За надання правової допомоги [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 122\~000,00 грн. В актах виконаних робіт деталізовано, які послуги надавались адвокатом, їх вартість та час, затрачений на їх виконання. Зокрема, загальна кількість часу, відпрацьованого адвокатами АО «Мицик і Партнери» за даним Договором при складанні процесуальних документів, становить 54 год., в результаті чого було складено 24 процесуальних документи та взято участь у 32 судових засіданнях. Внесення коштів за надані послуги підтверджується платіжним документом, зокрема, Позивачем на рахунок АО «Мицик, Кравчук і Партнери» було внесено кошти 08.12.2023 року в сумі 122\~000,00 грн. Слід зазначити, що відповідно до п. 3.3 Договору Гонорари сплачується Клієнтом після отримання рахунку. При цьому, рахунок для оплати послуг з надання правової допомоги на суму 122\~000,00 грн. було надіслано Позивачу 15.11.2023 року. Відтак, з урахуванням складності справи, тривалості надання правової допомоги Позивачу та виконаних адвокатами робіт; часу, витраченого адвокатами на виконання відповідних робіт в ході досудового розслідування та судового розгляду, оформлення документів, обсягу наданих адвокатом послуг; значення кримінального провадження та його результату для Позивача та публічного інтересу до справи, суд вважає, що понесені [PERSON] витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні підлягають відшкодуванню, виходячи з обумовленої сторонами оплати в загальному розмірі 122\~000,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди Відповідно до ст. 4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі,коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання,заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу,що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд виходить з того, що позивач незаконно перебував під слідством і судом у період з 31.05.2016 року по 16.01.2023 року, що в загальному становить понад 79 місяців (6 років 7 місяців та 17 днів). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що внаслідок незаконного кримінального переслідування позивач зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав, а тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань, які підтверджуються поясненнями позивача в судовому засіданні, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами про вчинення відносно позивача процесуальних дій під час перебування під слідством, що негативно вплинуло на психологічний стан позивача та його соціальне функціонування як особистості. Така ситуація на думку суду мала психотравмуючий характер, у зв`язку із чим позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та незаконним застосуванням заходів забезпечення у вигляді відсторонення його від посади, проведення особистого обшуку та обшуку кабінету, порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з необхідністю брати участь в слідчих діях, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист, також перебування під слідством за обвинуваченням у тяжкому злочині негативно вплинуло на його репутацію, відношення працівників прокуратури до позивача як до злочинця принижувало його людську гідність. Завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~не передбачено. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), разом ізіншим, вказано, що мінімальний розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: approved