Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

У вересні 2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Немирівському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, свідоцтво [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , який на думку позивача має проживати разом із матір`ю тобто відповідачкою. На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 30.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.10.2024 залишено частину позовних вимог, а саме про визначення місця проживання дитини без розгляду. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати вирішено виключити зі списку учасників справи Службу у справах дітей Вінницької міської ради та здійснено перехід зі загального позовного провадження до спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги про розірвання шлюбу та просив позов задовольнити. Пояснив, що сторони дійшли згоди відносно визначення місця проживання сина, він буде проживати із матір`ю. Позивач зобов`язався забезпечувати сина матеріально та піклуватися про нього. Відповідач позов визнала. Повідомила, що наразі спору про розподіл майна подружжя немає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі Немирівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво про шлюб а.с.10). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 11). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягнення 1211,20 грн судових витрат, так як позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved