Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , про визнання втратившим право користування житловим приміщенням. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06 травня 1978 року до 23 серпня 2024 року, коли чоловік помер. Від шлюбу вони маю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який є відповідачем по справі. На склад їх багатодітної сім`ї на підставі ордера на житлове приміщення №824 від 14 червня 1990 року, виданого згідно рішення Заводського РВК №155 від 18 травня 1990 року, отримана квартира за адресою: [ADDRESS] . Складається квартира із 4-ох ізольованих кімнат, житловою площею - 56,25 кв./м., загальна площа квартири складає 87,00 кв./м. З 22 червня 1990 року всі члени сім`ї були зареєстровані в квартирі, після народження у доньки [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] , він також був зареєстрований в квартирі. Відповідальним квартиронаймачем з моменту її отримання був мій чоловік. В січні 2014 року, молодший син [PERSON] виїхав із м. Кам`янське до АР Крим, до своїх близьких друзів, при цьому забрав всі свої особисті речі, документи і більше до квартири, де вони мешкали однією сім`єю, з ціллю проживання ніколи не повертався. Позивач також зазначає, що їй стало відомо, що відповідач працевлаштувався за межами країни, створив сім`ю, де має вже трьох дітей, та повертатися до м. Кам`янське наміру не має. При спілкуванні телефоном, на пропозицію знятись з реєстраційного обліку в квартирі, відповідач погоджується, однак зробити цього фізично не має змоги в силу геополітичної ситуації в країні і тому вона вимушена в судовому порядку вирішувати це питання по захисту її інтересів, які пов`язані із довгостроковою його відсутністю за місцем реєстрації, що створює для сім`ї проблеми у вирішенні цивільно-правових питань. Відтак, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстроване місто проживання: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , що дасть підстави для зняття його з реєстраційного обліку в органах Державної реєстрації фізичних осіб. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 жовтня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін\~про слухання\~справи на 17 жовтня 2024 року о 10.00 год. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 жовтня 2024 року судовий розгляд цивільної справи відкладено на 06 листопада 2024 року об 11 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити в повному обсязі. Пояснила суду, що її молодший син [PERSON] дійсно в 2014 році виїхав до АР Крим та до зареєстрованого свого місця проживання до теперішнього часу не повертався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128, 131 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 45, 55) та оголошенням на офіційному сайті суду (а.с. 39, 51). Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може хвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив їх задовільнити (а.с. 43). Третя особа на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи без її участі, позов просила задовольнити, так як непроживання брата [PERSON] значний час в квартирі за адресою: [ADDRESS] , є підставою для визнання його втратившим право користування житловим приміщенням і є захистом інтересів членів сім`ї, які постійно мешкають в квартирі (а.с. 40). Суд, заслухавши пояснення позивача та свідка, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 06 травня 1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] виданого Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 27 лютого 2001 року з відміткою про реєстрацію шлюбу (а.с. 7-8) та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27 серпня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 26). Від шлюбу в них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 19), [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 15) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Позивач [PERSON] зареєстрована та\~постійно проживає\~з 28.06.1990\~року у\~квартирі [ADDRESS] . Також у цій квартирі на даний час зареєстровані: син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] та відповідач син [PERSON] . Квартиронаймачем вищевказаної квартири був [PERSON] , який помер [INFO] . Квартира є неприватизованою. Вказане вище підтверджується копією ордера на житлове приміщення №824 від 14.06.1990 року виданого [PERSON] на підставі рішення РВК № 155 від 18.05.1990 року (а.с. 21), довідкою № 001303947 про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 14.08.2024 року (а.с. 22), довідкою № 001305579 про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 30.08.2024 року (а.с. 23), копіями паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7-8, 11, 16-17). З 2014 року по теперішній час відповідач [PERSON] добровільно не проживає у квартирі [ADDRESS] \~та не\~знявся з\~реєстрації за\~вказаною адресою\~без вчинення\~йому будь-яких\~перешкод,\~що підтверджується\~актом про\~не проживання\~№ 549\~від 14.08.2024\~року,\~який складений\~на підставі\~свідчень мешканців\~квартири [ADDRESS] \~( [PERSON] )\~та квартири\~ [ADDRESS] \~( [PERSON] )\~будинку [ADDRESS] , затверджений начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» [PERSON] (а.с. 24) та листом відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.10.2024 року вих. № 44.1/26-9215 (а.с. 54). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки та проживає в квартирі [ADDRESS] . Підтвердила, що син [PERSON] дійсно до 2014 року проживав зі всією родиною в квартирі, але після 2014 року вона його більше не бачила. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги, а місце проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що статтею 47\~Конституції України та статтею 9 Житлового кодексу України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Згідно зі статтею 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Постановою Верховного Суду у справі № 756/5142/19 від 26 травня 2021 року вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71\~ЖК Української PCP), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які -фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем(користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19). Визначаючи наявність правових підстав для визнання відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , суд враховує, що матеріали справи містять переконливі докази щодо не проживання та не користування відповідачем спірним житлом протягом строку із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем). Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що за змістом позовних вимог, які підтверджує основний квартиронаймач [PERSON] , відповідач [PERSON] маючи реєстрацію не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, при цьому не сплачує комунальні послуги, участі в утриманні житла не приймає та не цікавиться вказаним житловим приміщення, а тому його належить визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст .13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.

Outcome: approved