Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

У червні 2024 року заявник [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обгрунтування заявлених вимог заявник вказувала, що [INFO] помер її син [PERSON] . 01.11.2019 [PERSON] отримав важку черепно-мозкову травму та був прооперований в Державній установі «Інститут нейрохірургії імені акадаеміка А. П. Ромоданова НАМН України», зроблено трепанацію черепа. У період з 01.11.2019 по 28.11.2019 [PERSON] знаходився на лікуванні в Інституті. 18.10.2019 [PERSON] та [PERSON] продали квартиру за адресою: [ADDRESS] та того ж дня придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Іншого житла у сім`ї не було. [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] , займалася його лікуванням та доглядом до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не був зареєстровпний за вказаною адресою, оскільки в той час отримав черепно-мозкову травму та перебував на лікуванні, а тому здійснення реєстрації нового місяця проживання не було пріорітетним. Після смерті сина відкрилася спадщина на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] . Оскільки заявниця постійно проживала з сином, вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що прийняла спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. 24.05.2023 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ліпко Н. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у зв`язку з пропуском строку, необхідного для прийняття спадщини та відсутністю документа, який посвідчує факт постійного проживання з померлим, у зв`язку з чим заявник просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 02.07.2024 заяву було залишено без руху. Заявник належним чином та у встановлений судом строк усунула вказані недоліки. Ухалою суду від 11.07.2024 відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд на 26.09.2024 та одночасно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліпко Наталії Володимирівни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи відкритої щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 26.07.2024 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліпко Наталії Володимирівни надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду від 11.07.2024, про те, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] не заводилася. 09.09.2024 від заінтересованої особи Київської міської ради надійшли пояснення на заяву, в яких просили ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства та проводити розгляд справи за відстуності представника Київської міської ради. Ухвалою суду від 22.10.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідь приватного нотаріуса Ліпко Н. В. долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 22.10.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, пояснення заінтересованої особи Київської міської ради долучено до матеріалів справи. У судовому засіданні 22.10.2024 представник заявника [PERSON] заявив клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , зазначив, що вказні особи зможуть підтвердити обставини проживання завника разом з сином. Ухвалою суду від 22.10.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника заявника про виклик свідків та явку свідків покладено на строну заявника. У судовому засіданні 22.10.2024, представник заявника [PERSON] надав пояснення, вказав, що [INFO] помер син заявника, заявник займалася його лікуванням та доглядом до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований не був, встановлення факту проживання заявника разом з сином необхідно для прийняття спадщини, просив задовольнити заяву. У судовому засіданні 22.10.2024, заявник [PERSON] підтвердила обставини викладені її представником та просила заяву задовольнити. У судовому засіданні 05.11.2024, було допитано свідка [PERSON] , яка вказала, що являється подругою [PERSON] , повідомила, що у 2019 році вони стали сусідами і вона знала її сина, також їй відомо, що восени 2019 року [PERSON] захворів, проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до сметрі, а саме до [INFO]. У судовому засіданні 05.11.2024, було допитано свідка [PERSON] , який вказав, що вони з зявником [PERSON] є сусідами, у 2019 році вона переїхала з сином та старенькою матір`ю до будинку, стан здоров`я [PERSON] був поганий, він хворів, підтвердив, що [PERSON] постійно проживала з сином. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд прийшов до висновку, що дана заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона повністю підтверджується наданими по справі доказами. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , зареєстровано Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 січня 2021 року (а. с. 7). Спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] не заводилася, що підтверджується листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліпко Наталії Володимирівни (а. с. 48). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліпко Н. В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у зв`язку з пропуском строку, необхідного для прийняття спадщини та відсутністю документа, який посвідчує факт постійного проживання з померлим (а. с. 22-24). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Мінського району м. Києва від 10 листопада 1983 року, [PERSON] , народився [INFO] , батьки: [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 6). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 4928, продавці [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1939777380000 (а. с. 12-16). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 4834, покупці [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1392215580000 (а. с. 17-21). У зв`язку з захворюванням [PERSON] потребував лікування та догляду, проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується медичною документацією (а. с. 9-11). Факт проживання заявника із померлим [PERSON] підтверджений матеріалами справи та показаннями свідків. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином прийняття спадщини спадкоємцем, який у шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини залежить від постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Згідно з п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 29 Цивільного Кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати декілька місць проживання. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено поняття постійного місця проживання та тимчасового місця проживання: Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Частиною 9 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Таким чином місце постійного проживання може відрізнятися від реєстрації місця проживання особи. Те, що в дійсності заявник постійно проживала на момент смерті з сином [PERSON] підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що, крім юридичних фактів, які зазначені в частині першій вказаної статті, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, визначених чітким переліком. Згідно ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові від 10 січня 2019 року у справі N 484/747/17 (провадження N 61 -44149св 18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом також у постановах від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20 від 14.12.2022 року у справі 198/132/21. Встановлення факту постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки факт постійного проживання заявника на момент смерті зі спадкодавцем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливе. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved