Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), у якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 24 травня 2017 року, який було зареєстровано Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 826. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що подружнє життя не склалось через різні погляди на шлюб, сім`ю, сімейні та родинні цінності, відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені з 25 лютого 2022 року, примирення та подальше спільне проживання між ними є неможливим. Неповнолітніх дітей від даного шлюбу сторони не мають. Разом з тим, місце проживання відповідача позивачу на даний час невідоме, тому розірвання шлюбу в позасудовому порядку через органи РАЦС є неможливим. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом, просить у відповідності до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України задовольнити позов повністю. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення проти позову. 24 вересня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач за допомогою підсистеми «Електронний суд» 07.10.2024 року звернулася до суду із заявою, в якій просила розглядати справу без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала, строк на примирення просила не надавати. У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому з урахування поданих сторонами заяв, суд вирішив здійснювати розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК) України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 03 березня 2021 року, Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24 травня 2017 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис за № 826 (а.с. 9). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та виник спір щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), зокрема статті 112. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму ч. 2 ст. 112 СК України та бере до уваги загальні норми права, що містяться у ст. ст. 105, 110 цього Кодексу. За таких обставин, оскільки позов про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя - позивачу, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 139 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №Т848-8USL-TS4E від 10.09.2024 року, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 3). Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605,60 грн. В іншій частині витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved