Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Адвокат Касьян М.С., діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 25.04.2024, в якій просив суд: визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3; визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3; визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3. Предмет спору стосується спадкових відносин, що виникли після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , і стосуються житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру у 1997 році [PERSON] позивач у справі, як робітник в/о «Кривбасруда» УСП отримала у користування, та в подальшому, 16.01.1997, приватизувала разом з членами своєї сім`ї [PERSON] (сином від першого шлюбу), [PERSON] (чоловіком). Таким чином, спірну квартиру [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.01.1997. Оскільки шлюбно-сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] не склались, вони розлучились. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Терещенком М.С. було заведено спадкову справу №19/2014, спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] був [PERSON] . При цьому, [PERSON] помер [INFO] , та після його смерті приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Чорною О.С. було заведено спадкову справу №22/2019. Наразі, не визначення часток кожного зі співвласників у спірній квартирі та зволікання з оформленням спадкових прав спадкоємцями відповідачами у справі, виключають можливість для [PERSON] та [PERSON] у реалізації ними прав на належні їм частки у майні. Ухвалою суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.09.2024 частково задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів. Ухвалою суду від 03.09.2024 закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Касьян М.С. про свою участь в судовому засіданні не заявили, від останнього через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про проведення судового засідання повідомлялись неодноразово у встановленому законом порядку, однак не з`явились, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення судового засідання, відзив чи заяви про надання додаткового часу для подання відзиву, від відповідачів на адресу суду не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачами спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх повторну неявку та не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивачів проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у 1997 році [PERSON] позивач у справі, як робітник в/о «Кривбасруда» УСП отримала у користування, та в подальшому, 16.01.1997 приватизувала разом з членами своєї сім`ї [PERSON] (сином від першого шлюбу), [PERSON] (чоловіком) житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,08 кв.м. Житлове приміщення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.01.1997, виданого згідно з розпорядженням №176 від 24.12.1996. Право спільною сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ» ДОР, що підтверджується відповідною відміткою на зворотному боці правовстановлюючого документу та відповіддю КП «Криворізьке районне БТІ» ДОР від 26.09.2024 №939, наданою на виконання ухвали суду від 03.09.2024. [INFO] один зі співвласників квартири [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.06.2014 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] склав заповіт ВСО 912694, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенком С.М. та зареєстрований в реєстрі за №881, за яким належну йому частку квартири за адресою: [ADDRESS] він заповів [PERSON] , [INFO] . За інформацією зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (інформаційна довідка від 17.06.2014 №37648729), заповіт є чинним. На момент смерті [PERSON] разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] значилась зареєстрованою та проживала [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО №35» №6050 від 17.06.2014. Дослідженням матеріалів витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись [PERSON] 17.06.2014 в порядку спадкування за заповітом, та [PERSON] 07.10.2014 в порядку спадкування за законом. Син спадкодавця [PERSON] протягом встановленого законом строку про свої права на спадкове майно після смерті батька не заявив. Відомості про видачу спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину відсутні. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим 13.02.2019 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Дослідженням матеріалів витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом звернулися його сини [PERSON] - шляхом особистого подання заяви (факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.04.1994) та [PERSON] шляхом направлення засобами поштового зв`язку заяви, посвідченої через консульство України у Республіці Польща. На момент смерті [PERSON] перебував в офіційно зареєстрованому шлюбі 04.11.1995 із [PERSON] , [INFO] , яка протягом встановленого законом строку про свої права на спадкове майно після смерті чоловіка не заявила. За даними реєстру територіальної громади м. Кривого Рогу, на момент смерті [PERSON] значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Чорною О.С. додатково сповіщено спадкоємців шляхом публікації оголошення в офіційному виданні газети «Вісті Придніпров`я» №42 (4043) від 28.10.2021. Відомості про видачу спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину відсутні. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] та [PERSON] співвласники спірної квартири посилаються на те, що наразі не визначення часток кожного зі співвласників у спірній квартирі та зволікання з оформленням спадкових прав спадкоємцями відповідачами у справі, виключають можливість реалізації ними прав на належні їм частки у майні. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У ч.1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та обраним способом захисту. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Як слідує зі ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За ч.1 ст.356, ч.1 ст.357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ст.368 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-1500цс15 акцентовано увагу, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто, частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав. Судовим розглядом встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , було набуте [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.01.1997, виданого згідно з розпорядженням №176 від 24.12.1996. Частки співвласників не визначені. Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності в ході судового розгляду не встановлено. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] є рівними та становлять по 1/3 за кожним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визначення часток позивачів підлягають задоволенню. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення часток у праві спільної сумісної власності, адвокат Касьян М.С., діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] , заявив окрему вимогу, в якій просить визначити частку [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на спірне житлове приміщення, яка становить 1/3. Вирішуючи вказану вимогу суд виходить з такого. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №570/997/19 наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Співвласник має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Вирішуючи спір в цій частині, суд вважає за необхідне зауважити, що визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності на житлове приміщення за померлим не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. До того ж доказів, які б свідчили, що нотаріусом спадкоємцям [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири у зв`язку з тим, що частки інших співвласників не визначені, матеріали справи не містять. Таким чином, вирішуючи спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги адвоката [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , щодо визначення частки у спільній сумісній власності за померлим [PERSON] , оскільки такі позовні вимоги не узгоджуються з вимогами законодавства та не є належним і ефективним способом захисту порушених прав відповідно до ст.16 ЦК України, адже не призведуть до відновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду. Приходячи до такого висновку суд враховує висновки, викладені з цього приводу Верховним Судом у постановах від 22.04.2020 у справі №127/23809/18, від 16.06.2021 у справі №570/997/19. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом також у постановах від 20.08.2018 у справі №640/13903/16-ц, від 20.06.2018 у справі №266/5267/18, від 20.03.2019 у справі №550/1040/16-ц, від 22.04.2020 у справі №601/2592/18, від 27.05.2020 у справі №361/7518/16-ц, від 16.09.2020 у справі №464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від таких висновків при вирішенні по суті даного спору суд не вбачає. При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачами не заявлялася вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідачів.

Outcome: partial