Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 763874734 від 12.03.2020 року у розмірі 39039,28 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн.та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 12.03.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 763874734 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач добровільно Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Звертає увагу на те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 87YJ9KC7. Зокрема, 12.03.2020 22:47:38 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 26250,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] , проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Кредитним договором №763874734 від 12.03.2020, яка становить 39039,28 грн., та складається з наступного: 26250,00 грн. - заборгованість по кредиту; 12789,28 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Зазначає, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (Додаток №11). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020(Додаток №12). При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року( Додаток №13). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №14). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 95 ВІД 25.08.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 39 039,28 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (Додаток №18) та №3 від 30.12.2022 (Додаток №19) - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 6 від 15.07.2021 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 39039,28 грн. 06.12.2021 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021 відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 39039,28 грн. Позивач належним чином повідомив Боржника про заборгованість за Кредитним договором №763874734 від 12.03.2020, а саме 01.03.2024 відправив лист повідомлення, в якому зазначив про намір стягнення заборгованості в судовому порядку. Проте, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Вказує, що станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором №763874734 від 12.03.2020 не погашена, а тому враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позов в повному обсязі із зазначених підстав. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.08.2024 року від представника відповідача адвоката Починок В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що відповідач не укладав кредитний договір, який є предметом спору, і взагалі не перебував у фінансових та/або кредитних відносинах з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», будь-яких договорів, у тому числі № 763874734 від 12.03.2020 р. з вказаним підприємством не укладав, та не отримував від нього кредитних коштів, жодних вимог про їх повернення, розрахунків, претензій, листів про заборгованість. Пояснив, що 12.03.2020р. приблизно о 21 годині 30 хвилин під час руху в маршрутному таксі № 240 рейсом площа Визволення житловий масив «Піонер» (9-та міська Лікарня) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, невідома особа таємно викрала у відповідача належний йому мобільний телефон марки «REDMI 4X», імеі: [NUMBER] . У викраденому телефоні зберігались синхронізовані дані та паролі від платіжної системи КБ «ПРИВАТБАНК» - Приват 24, паролі доступу до інших банківських рахунків, електронної пошти, цифрові фото паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду. Цими даними скористався злочинець, та того ж вечора, 12.03.2020р. з 22:00 до 23:00 год., від імені відповідача та за допомогою викраденого мобільного телефону, оформив на ім`я відповідача цілий ряд онлайн-кредитів, в т.ч., можливо, і кредит, стягнення заборгованості за яким є предметом даного позову, та отримав ці кошти завдяки переоформленим на ім`я відповідача банківським пластиковим карткам. Відповідач негайно звернувся з відповідною заявою до поліції, за якою Криворізьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 12020040230000871 від 08.05.2020 р. за частиною 1 статті 185 КК України. Сторона відповідача зазначає, що, очевидно, що вищевказаний кредитний договір, в порушення закону, укладений з особою, що здійснила крадіжку телефону відповідача. Крім того, просить застосувати до даного спору строк позовної давності, оскільки згідно з Графіком платежів, який є додатком 1 до кредитного договору, який доданий позивачем до позовної заяви, встановлено дату повного повернення кредитних коштів з відсотками- 07.05.2020 р. Отже, строк позовної давності для стягнення заборгованості за даним кредитом сплив 08.05.2023 р. 19.08.2024 року позивач через свого представника за довіреністю,скориставшись своїм правом, подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що наразі Відповідачем не надано до суду спростування щодо методу укладання кредитного договору, перерахунку коштів, отримання кредитних коштів та неповернення кредитних коштів. Отже, кредитний договір № 763874734 від 12.03.2020 р. укладений між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є чинним. Даний факт свідчить про те, що Відповідач погодився з усіма умовами кредитного договору, а тому взявши на себе зобов`язання повинен їх виконувати (відповідно до розділу 2 Кредитного договору № 763874734 від 12.03.2020 р.). Особу, яка за твердженнями Відповідача уклала Кредитний договір від його імені в ході зазначеного кримінального провадження у відповіді на відзив не встановлено, отже зобов`язання за Кредитним договором покладається на Позичальника, а саме на [PERSON] . При цьому позивачзвертає увагу суду, що жодних дій відносно визнання Кредитного договору недійним, Відповідач за весь час його існування не здійснював. Тобто даний договір залишається чинним та підлягає обов`язковому виконанню. Також позивач вважає, що підстав для застосування строку позовної давності немає, оскільки законодавцем було зупинено перебіг строку позовної давності. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у письмовій заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12.03.2020 між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та [PERSON] \~ було\~укладено договір\~№763874734, відповідно до п.1.1. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 25250,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 56 днів. Згідно з п.1.3 договору строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Пунктом 1.4 договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 318,42 відсотків річних від суми кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит. Згідно п. 1.7. Договору, проценти за користування Кредитом, в розмірі передбаченому в п. 1.4. Договору, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами, відповідно до суми Кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у Позичальника. 1.8. У випадку не повернення будь-якого з платежів, у строки передбачені Графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються від фактичного залишку суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені на дату кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили що Кредитодавець, по аналогії з порядком, визначеним в абз. 2 п.1 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» надає Позичальнику оновлений Графік платежів, шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. З копії електронного платіжного доручення № 25fdb115-c604-4019-90a5-f0963256ba76 від 12.03.2020, яке надав позивач, вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача № 4731-21XX-XXXX-6293 грошові кошти\~в сумі\~26250,00\~грн.\~У графі\~«призначення» вказано\~про перерахування\~коштів за\~договором №763874734 від 12.03.2020. Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 04/2024 від 17.04.2024, виданої відповідно до договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та АТ КБ «ПриватБанк» про здійснення успішних платежів через платіжний сервіс LiqPay Приватбанка на картки клієнтів, к тому числі на картку відповідача. Відповідно до положень\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, а саме електронної копії кредитного договору, Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 87YJ9KC7. Зокрема, 12.03.2020 22:47:38 год. У письмовому відзиві представник відповідача зазначав, що 12.03.2020р. приблизно о 21 годині 30 хвилин під час руху в маршрутному таксі № 240 рейсом площа Визволення житловий масив «Піонер» (9-та міська Лікарня) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, невідома особа таємно викрала у відповідача належний йому мобільний телефон марки «REDMI 4X», імеі: [NUMBER] . У викраденому телефоні зберігались синхронізовані дані та паролі від платіжної системи КБ «ПРИВАТБАНК» - Приват 24, паролі доступу до інших банківських рахунків, електронної пошти відповідача, цифрові фото паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду. Цими даними скористався злочинець, та того ж вечора, 12.03.2020р. з 22:00 до 23:00 год., від імені відповідача та за допомогою викраденого мобільного телефону, оформив на ім`я відповідача цілий ряд онлайн-кредитів, та отримав ці кошти завдяки переоформленим на ім`я відповідача банківським пластиковим карткам. Відповідач негайно звернувся з відповідною заявою до поліції, за якою Криворізьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 12020040230000871 від 08.05.2020 р. за частиною 1 статті 185 КК України. На підтвердження обставин стороною відповідача долучено до відзиву: талон-повідомлення єдиного обліку № 5246 від 14.03.2020р.; лист Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 48/6-1660єо від 19.03.2020р.; скаргу від 14.04.2020р. на бездіяльність Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області; ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.04.2020р. по справі № 216/2041/20; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.05.2020р. по кримінальному провадженню № 12020040230000871; постанову від 06.01.2021р. про закриття кримінального провадження № 12020040230000871; скаргу від 11.10.2021р. на постанову від 06.01.2021р. про закриття кримінального провадження № 12020040230000871; ухвалу суду від 20.10.2021 р. по справі №216/2797/20 про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що [PERSON] не пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який він сам зазначив. Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності відносно крадія обвинувального вироку, яким би було встановлено, що він скористався телефоном для оформлення кредитного договору на ім`я відповідача, не доводить, що телефон в дійсності був викрадений. Подібного висновку дійшов Верховний суд у постанові № 337/869/17 від 02.10.2019 року. Під час здійснення операцій з реєстрації, оформлення кредитного договору було використано аутентифікаційні дані, у тому числі у мобільному додатку, за допомогою номеру телефону, який належить відповідачу, а тому наявні докази, що такі дії вчинялися саме відповідачем. Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору № 763874734 від 12.03.2020 р. Крім того, за приписами\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №763874734 від 12.03.2020 р. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Щодо пропущеного строку позовної давності, на якому наголошує представник відповідача, суд зазначає, що за Додатком 1 до кредитного Договору, позичальник [PERSON] мав зобов`язання сплатити останній платіж на повернення кредитних коштів 07.05. 2020 року, із зазначеним позовом позивач звернувся 04.06.2024 року. Тому, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений (положення п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України\~в редакції\~Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Згідно п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 31 грудня 2021 року. Таким чином, строк дії даного договору, з урахуванням п.п. 8.1. договору, визначено з 28.11.2018 по 28.11.2019. Договором встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Разом з цим, виходячи з умов договору, таке право вимоги на майбутнє існувало лише з дня укладання договору, з 28.11.2018 і діяло на майбутнє, але в межах строку дії договору, тобто з 28.11.2018 по 28.11.2019. При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частино договору факторингу. Таким чином, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора і, вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначене у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно з п.п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. п.3 договору, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимоги, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у п. 12 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта. Відповідно до п.п. 8.2. п.8. договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, строк дії договору закінчується 04.08.2021. 30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 30.12.2024 року включно. 06.12.2021 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №06/12/2021-01. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту З вищенаведеного слідує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від 12.03.2020 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018. Також, суд звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Ейс» не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018, як і за іншими договорами факторингу. Згідно ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини першої статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 у справі №243/11704/15-ц зроблено висновок, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі №910/11177/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021у справі №911/3185/20). У даній справі кредитний договір №763874734 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] \~12 березня 2020 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «Ейс» за договором факторингу №06/12/2021-01 від 06.12.2021. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало. Отже, кредитним договором №763874734, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 12.03.2020 року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Ейс», тому останнє не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором. У зв`язку з чим, вимоги позову суд знаходить необгрунтованими, які задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed