Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Багмута Г.В., звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі з 03.12.2011, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 527. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2012 у справі №0818/11119/2012 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 03.12.2012. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2023 по справі №335/3500/23, ухвалено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 21.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з того, що у період воєнного стану середня заробітна плата не обраховується Державною службою статистики України (лист № 05.6-16/195-24 від 1107.2024), середня заробітна плата для розрахунку аліментів розраховується виходячи із показників 2022 у розмірі 14510 грн. Сума аліментів, яка стягується з відповідача з 2023 по теперішній час є незмінною і складає 3627,50 грн. на місяць (14510х25%). Але зазначена сума на думку позивача є катастрофічно малою по відношенню до сьогодення, потреб дитини, вартості їжі, одягу, навчання, гігієнічних засобів, медикаментів та інших витрат, які матір щомісячно несе, у зв`язку з чим позивач ставить на вирішення суду питання про зміну способу стягнення аліментів та збільшення розміру. Також, зазначила, що відповідач є фізичною-особою підприємцем та знаходиться на спрощеній системі оподаткування (2-га) група), що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку № 9698 від 04.05.2023, випискою з ЄДР від 30.04.2023 та відомостями з Електронного кабінету платника єдиного податку. Позивачем було наведено орієнтований розрахунок витрат пов`язаних із вихованням дитини, навчанням та інших форм забезпечення дитини за 1 місяць враховуючи потенційні потреби протягом календарного року. За розрахунком позивача вартість витрат на дитину, які на актуальний момент витрачаються на утримання дитини становить 25 760 грн. А враховуючи рівність батьків, враховуючи те, що витрати підлягають розподілу порівну, вартість витрат на дитину становить 12880 грн. Але навіть така сума, яка була приведена у таблиці позивача на даний момент не задовольняє потреби сина, оскільки нею вживаються максимальні заходи економії, оскільки фактично виховання сина одноосібно знаходиться на її плечах, і остання не має можливості витратити більше ніж є. Тому, син сторін у справі, потребує більших вкладень матеріальних коштів на забезпечення доброту, навчання, розвитку, зростання у соціально-позитивній сфері, достатку. Враховуючи це, додаткові витрати на дитину складають приблизно 4000 грн. (2000 грн. із кожного батьків), а розмір об`єктивно необхідних аліментів на дитину складає 14 880 грн. Позивач вважає, що аліменти у розмірі 14880 грн. на місяць на утримання сина забезпечать належний фізичний та моральний розвиток дитини, забезпечить засобами і умовами зростання у прийнятій та ненапруженій атмосфері. У зв`язку з чим, повинно мати місце питання про зміну способу стягнення аліментів на тверду грошову суму. Для оцінки можливості відповідача сплачувати аліменти на згаданому рівні, просила врахувати, що відповідач набув у власність нерухоме майно, зокрема житловий будинок, а також земельну ділянку; має в наявності рухоме майно, автомобіль та мотоцикл; підлеглих (підпорядкованих) осіб; має у користуванні рухоме та нерухоме майно згідно договорів; одержання ним доходів. Крім того, [PERSON] є особою працездатного віку; не має на утриманні інших дітей; не має на утриманні непрацездатних батьків, аліментів іншим особам не платить, не є боржником за виконавчими провадженнями чи кредитними зобов`язаннями. Таким чином, аліменти у розмірі 14 880 грн. на місяць на утримання сина забезпечать належний, фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача, оскільки вважає, що останній має здатність платити аліменти на відповідному рівні. Посилаючись на викладене, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] визначений заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2023 по справі 335/3500/23 (на підставі якого 18.08.2023 виданий виконавчий листа № 335/3500/23) з частки від заробітку (доходу) батька на тверду грошову суму. Стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 14880 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/3500/23 виданого 18.08.2023 на виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2023 по справі №335/3500/23, за виключенням заборгованості наявної (нарахованої) до моменту набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою від 30.07.2024 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, зазначивши у відзиві, що вчасно та в повному обсязі сплачує аліменти у розмірі, встановленому відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2023 у справі № 335/3500/23. Після розірвання шлюбу продовжує брати активну участь у житті сина: одноосібно купувати техніку для навчання та розваг (ноутбук, приставка); займатися організацією свят та дозвілля для сина (дні народження, канікули, спільне дозвілля); неодноразова організовувати та оплачувати відпочинок дитини за кордоном, в горах та на морі (серед яких подорож до Кирилівки 2018, до Єгипту у 2019- 2020 р.р., у Буковель 2022); сплачувати за участь дитини у змаганнях з тхеквондо та возити до різних міст України для участі у таких змаганнях (з останнього, змагання у Києві 02.03.2024). Вказане підтверджується довідкою №9МІFKUO78GEKH070 від 20.08.2024, виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач здійснював перекази на ім`я позивачки починаючи з серпня 2019 по теперішній час, а також численними фотографіями зі спільних подорожей, поїздок та свят. Наголошує, що сплачує аліменти у розмірі 3627,50 грн. що місячно, що перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та додатково бере участь у придбанні необхідних речей та покриття супутніх витрат. Крім того, набуття права власності на майно та купівля транспортного засобу не свідчить про суттєве покращення матеріального становища відповідача. На даний час, на противагу вказаного позивачем у позовній заяві, у відповідача наявні заборгованості: перед АТ «СЕНС БАНК» в розмірі 67694,52 грн., що підтверджується довідкою № 38185-33.4 від 20.08.2024; перед АТ «ПУМБ» в розмірі 34137,08 грн., що підтверджується довідкою № RB-001/3762 від 15.08.2023 та звітом по транзакціях по рахунку; перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 43770 грн., що підтверджується довідкою № ЕТ58SC9AFSAHJEEG від 15.08.2024; перед АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» в розмірі 17863,97 грн., що підтверджується довідкою від 15.08.2024; перед ТОВ «ЧІЗ МІЛК» в розмірі 29970,27 грн., що підтверджується актом звірки від 20.08.2024. Відтак загальна сума заборгованості відповідача перед різними кредиторами становить 193435,84 грн., а збільшення розміру аліментів з 3627,50 до 14880 грн. (тобто більш ніж в 4 рази) призведе до неможливості сплати заборгованостей перед кредиторами та значно погіршить матеріальне становище відповідача, що, як наслідок, може призвести до повної неможливості відповідачем утримувати власну дитину. Щодо наявності у відповідача підлеглих осіб та орендованого майна, про яке зазначає позивачка, повідомляє, що наведене не свідчить про суттєві зміни про матеріальне становище відповідача та взагалі не стосується суті спору, оскільки відсутність такого майна, як холодильний склад та транспортні засоби для перевезення продукції не належать відповідачу на праві власності та є критично необхідним для здійснення підприємницької діяльності відповідача. Також щодо участі у публічних закупівлях, то загальна сума договорів не є еквівалентною до суми доходу відповідача, оскільки в суму закупівлі входять: вартість товарів, послуг, супутніх витрат, пакування, транспортування, оплата праці найманих працівників, комунальних послуг та інше. Відповідач зазначає, що позовна вимога у збільшенні розміру аліментів більш ніж в 4 рази, зі свого боку позивачем підлягає доведенню, що у відповідача відбулося суттєве покращення матеріального становища, та, як наслідок, надавало можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Однак таких доказів до позову додано не було. До того ж, наведені позивачкою розрахунки необхідної суми на утримання дитини не підтверджуються жодним із долучених документів. Жодного доказу, який би свідчив про реальність вказаних нею витрат до позову додано не було, що свідчить про недоведення погіршення матеріального становища позивачки, що призвело до необхідності звернення із вказаним позовом. Тому посилаючись на викладене та аналізуючи положення ст. 182 СК України, зазначає, що станом на теперішній час у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про виконання ним своїх обов`язків щодо утримання дитини; відповідач додатково бере активну участь у забезпеченні дитини необхідними гаджетами, організацією свят, дозвілля та відпочинку, що свідчить про сумлінне виконання ним своїх обов`язків; у відповідача наявні численні заборгованості перед кредиторами, загальною сумою більш 190000 грн.; позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження суттєвого покращення матеріального положення відповідача; у дитини ані стан здоров`я, ані матеріальне становище не змінилися; у відповідача ані стан здоров`я, ані матеріальне становище також не змінилися. Відтак, вважає, вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Тому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру відмовити в повному обсязі. У відповіді на відзив сторона позивача не погоджується з аргументами і доводами зазначеними у відзиві,\~просила враховувати викладені у відповіді доводи під час розгляду справи. Задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 30.09.2024 [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що його матеріальний стан не змінився, а зазначені позивачем у позовній заяві обставини, які б вказували на зміну способу та розміру аліментів є безпідставними, та недоведеними. Представник відповідача адвокат Лихосенко Є.О. в судовому засіданні 30.09.2024 проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість позову, від відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог. Вважає, що належних доказів того, що матеріальний стан відповідача покращився не надано, позивач не вказала, у зв`язку з чим збільшилися витрати на утримання дитини, не надала докази того, що розмір аліментів має бути змінений у сторону їх збільшення. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача адвокат Багмут Г.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, оскільки на теперішній час матеріальне становище відповідача збільшилося та аліментів, які визначені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2023 на теперішній час не вистачає на потреби дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом. Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, заслухавши сторони, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 03.12.2011 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 527. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2012 у справі №0818/11119/2012 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 03.12.2012. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 24.01.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області. [PERSON] проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади №2024/007726579 від 01.07.2024 та №2024/0077265587 від 01.07.2024; висновком про підтвердження місця проживання дитини №01.01-18/2533 від 07.09.2023 складеним Службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради; Розпорядженням №260р від 08.09.2024 про затвердження висновку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2023 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 21.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні та вихованні. Позивачем наведено орієнтований розрахунок витрат пов`язаних із вихованням дитини, на навчання та інших форм забезпечення дитини за 1 місяць враховуючи потенційні потреби протягом календарного року, який складається із: витрат на харчування 5800 грн. у місяць; одягу та взуття 3000 грн. у місяць; витрат на школу, шкільного приладдя, книг та канцелярії 700 грн. у місяць; житлово-комунальних послуг 1450,00 грн. у місяць; розвиваючих гуртків, заняттям спортом (тхеквондо та змагань та членських внесків) 2910 грн. на місяць; транспортних витрат 550грн. у місяць; послуг мобільного телефону 250 грн. у місяць; організації відпочинку канікул (2-3 разів на рік) 2000 грн. у місяць; оздоровлення дитини на морі 3000 грн. у місяць; вітамінів, лікарських засобів, відвідування лікарів 1200 грн. у місяць; косметичних та гігієнічних засобів 800грн. у місяць; оновлення техніки для зв`язку, навчання, розваг 1600 грн. у місяць; відвідування перукаря, розважальних заходів, утримання домашнього улюбленця, кишенькових грошей 2500грн. у місяць. Таким чином, за розрахунком позивача вартість витрат на дитину, які на актуальний момент витрачаються на утримання дитини становить 25760 грн. А враховуючи рівність батьків, враховуючи те, що витрати підлягають розподілу порівну, вартість витрат на дитину становить 12 880 грн. Але навіть така сума, яка була приведена у таблиці позивача на даний момент не задовольняє потреби сина, оскільки на думку позивача потребує більших вкладень матеріальних коштів на забезпечення доброту, навчання, розвитку, зростання у соціально-позитивній сфері, достатку. Враховуючи це, додаткові витрати на дитину складають приблизно 4000 грн. (2000 грн. із кожного батьків), а розмір об`єктивно необхідних аліментів на дитину складає 14 880 грн. Для оцінки можливості відповідача сплачувати аліменти на згаданому рівні, позивач просила врахувати: - що відповідач набув право на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, а також земельну ділянку, в підтвердження чого надано копію інформаційної довідки з реєстру нерухомості №384035083 від 24.06.2024 та копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.06.2024 №201-20240624-0007982339; - наявністю у власності відповідача рухомого майна, а саме автомобіля та мотоциклу, в підтвердження надано копію витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ та відомості із веб -сайту Auto.ria стосовно зареєстрованих транспортних засобів щодо їх вартості; -\~наявністю у\~відповідача у\~користуванні рухомого\~та нерухомого\~майно,\~що підтверджується\~копіями договорів\~позички №\~ [NUMBER] \~та №\~11\~від 14.11.2023;копією Договору оренди від 01.09.2023 та експлуатаційним дозволом № 23-06-6 від 14.11.2023; -наявністю підлеглих (підпорядкованих) осіб, підтверджує копіями цивільно-правових договорів № 15 та № 16 від 14.11.2023, копіями посвідчень № 5038 та 5039 від 13.11.2023, - одержання відповідачем доходів, в підтвердження позивачем надано відомості про участь відповідача у публічних закупівлях та відповідь на запит від 29.08.2023 Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Державної податкової служби України. Також, позивач вважає, що [PERSON] є особою працездатного віку; не має на утриманні інших дітей; не має на утриманні непрацездатних батьків, аліментів іншим особам не платить, не є боржником за виконавчими провадженнями чи кредитними зобов`язаннями. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень статей\~183,\~184 СК України\~суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень статей\~183,\~184 СК України. У частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний Кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей\~182-184,\~192 СК України. Всупереч вимог ст. ст.\~12, 81 ЦПК України\~позивач не довела обставини, передбачені\~статтею 192 СК України, - зміну матеріального або сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, збільшення матеріального стану платника аліментів. Проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання малолітньої дитини. Наведені розрахунки необхідної суми на утримання дитини не підтверджуються доказами. Жодного доказу, який би свідчив про реальність вказаних нею витрат до позову не надано. Позивачем лише констатовано, що присуджений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім, отримувана нею сума аліментів є катастрофічно малою по відношенню до сьогодення, потреб дитини, вартості їжі, одягу, навчання, гігієнічних засобів, медикаментів та інших витрат, які матір щомісячно несе. Таким чином, лише посилання позивача на необхідність збільшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що аліменти, які нині стягуються на утримання сина ледве перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і не покривають витрат на всебічний та гармонійний розвиток малолітньої особи у даний час, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що зумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У даному випадку згідно обґрунтувань вимог представника позивача, зокрема орієнтованого розрахунку витрат пов`язаних із вихованням, навчанням, та інших форм забезпечення дитини за 1 місяць, враховуючи потенційні потреби протягом календарного року, крім іншого, йдеться про притягнення одного з батьків до участі у додаткових витратах (відвідування лікарів, відвідування гуртків, відпочинок), що є відмінним від збільшення розміру стягнення аліментів. Позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в рамках цієї справи позивач не заявляла. Щодо посилання позивача на зростання інфляції, подорожчання іноземної валюти, і як наслідок зростання цін на абсолютно усі блага та послуги, варто зауважити, що зазначене впливає як на матеріальний стан позивача, так і відповідача по справі. Позивачем не надано будь-яких доказів її матеріального стану, а також інформації про щомісячні її доходи, хоча це є її процесуальним обов`язком. Також, позивачем не вказано, що змінилося з часу присудження аліментів, не зазначено і не надано доказів на підтвердження цього. Доводи позивача про зміну матеріального становища відповідача, не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне. Щодо наявності у відповідача у власності рухомого чи нерухомого майна, на думку суду, також не є доказом збільшення матеріального стану відповідача. Посилаючись у позові на придбання відповідачем [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки під будинком, варто зазначити, що відповідач є лише співвласником зазначеного майна, позивачем не надано доказів джерела походження коштів для отримання вказаного майна. Позивачем не спростовано продаж відповідачем квартири [ADDRESS] за 841073,00 грн. Продаж транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу № 7571/22/001252 від 26.11.2022 за 200\~000 грн. Не спростовано отримання [PERSON] у борг від [PERSON] грошових коштів у сумі 15000 доларів США для покупки автомобіля та його зобов`язання щодо повернення суми до 04.11.2025. Суд вважає за необхідне зауважити, що позивач у своєму позові вказує на те, що відповідач не є боржником за виконавчими документами чи кредитними зобов`язаннями. Але дані твердження спростовуються наданими відповідачем доказами. Так, стороною відповідача, який є фізичною-особою підприємцем, до суду надано довідки АТ «СЕНС БАНК» № 38185-33.4 від 20.08.2024 про наявність заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 67694,52 грн.; АТ «ПУМБ» №RB-001/3762 від 15.08.2023 та звіт по транзакціях по рахунку про наявність заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 34137,08 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № ЕТ58SC9AFSAHJEEG від 15.08.2024 про наявність заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 43770 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» від 15.08.2024 про наявність заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 17863,97 грн., акт звірки від 20.08.2024 ТОВ «ЧІЗ МІЛК» про наявність заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 29970,27 грн., що свідчить про те, що [PERSON] має заборгованості перед вищезазначеними кредиторами у загальному розмірі 193435,84 грн., отже вказані докази не свідчать про покращення матеріального становища відповідача. Суд вважає, що посилання позивача на відомості про участь відповідача у публічних закупівлях, на підставі договорів на суму 4680928,19 грн., а отже отримання прибутку, які дають підстави стверджувати про збільшення матеріального становища відповідача, стороною позивача не доведено, оскільки не надано доказів отримання такого прибутку. Крім того, загальна сума договорів не є еквівалентною до суми доходу відповідача, оскільки в суму закупівлі входять: вартість товарів, послуг, супутніх витрат, пакування, транспортування, оплата праці найманих працівників, комунальних послуг та інше. Посилання сторони позивача, як на підставу змінення у бік збільшення матеріального стану [PERSON] - наявності підлеглих (підпорядкованих) осіб, та майна яке перебуває у користуванні, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки вказані факти не стосуються предмету доказування по даній справі та жодним чином не свідчать про поліпшення матеріального становища саме відповідача. Позивач у позові посилається на відповідь на запит № 172967368 від 29.08.2023 Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Державної податкової служби України в рамках виконавчого провадження № 72636110 про стягнення аліментів, відповідно до якої відповідачу виплачено доходи за ознакою 157 Комунальним закладом «Запорізький обласний спортивний ліцей» Запорізької обласної рази за 1 квартал 2023, а за 2 квартал 2023, а тому зазначені нею суми відображають лише дохід відповідача лише одним контрагентом відповідача, у зв`язку з чим вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, у заявленому нею розмірі. Однак, разом з цим матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження фактичного щомісячного розміру заробітку (доходу) [PERSON] на теперішній час або інформації про щомісячні доходи як платника аліментів. Відповідних клопотань про витребування доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяву у порядку встановленому ст. 84 ЦПК України позивачем також не заявлено. З викладеного вбачається, що позивачем не доведено та не надано доказів щодо поліпшення матеріального стану платника аліментів. Пред`являючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, позивач, належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Отже встановлено, що позивачем не надано доказів, що свідчать про поліпшення матеріального стану платника аліментів, погіршення її матеріального стану та/або погіршення стану її здоров`я та/або дитини, а також на доведення інших обставин, що мають істотне значення. Крім того, судом встановлено, що з відповідача проводиться стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 р. розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Відповідач заборгованості по сплаті аліментів немає, щомісячно систематично перераховує на утримання дитини для відповідача суму аліментів, яка є більшою ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлений\~законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», що підтверджується довідкою №9МІFKUO78GEKH070 від 20.08.2024, виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Судом встановлено, що відповідач виконує вимоги законодавства про сплату аліментів, передбачених діючими нормами, по можливості перераховує щомісячно аліменти позивачу на утримання дитини у встановлених розмірах. Слід зазначити, що фотографій які були надані відповідачем, лише підтверджують спільні подорожі, поїздки і свята між батьком та сином, та спростовують посилання позивача у позові на відсуніть узгодженості організації відпочинку дитини та [PERSON] . Згідно з ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 7 с. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно\~статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позивач не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, а ґрунтувалася лише на припущеннях. З тексту позову та доданих до нього документів не вбачається наявність достатніх обставин, які в силу закону можуть слугувати підставою для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, а пред`явлення позову, на переконання суду, є бажанням позивача отримувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлені судом в рішенні 2023 року, яке набрало законної сили. Таким чином, підсумовуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки належних та допустимих доказів, які б давали підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів, позивачем \~не надано. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, суд роз`яснює позивачу, що стягувач аліментів, за наявності для того підстав, не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей. Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, вважає за необхідне зазначити, що оскільки при пред`явленні позову до суду позивач не сплачувала судовий збір, тому що на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~вона звільнена від його сплати, та беручи до уваги те, що у задоволенні пред`явленого нею позову їй відмовлено у повному обсязі - підстави для розподілу судових витрат відсутні. Тому суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed