Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що 20 березня 2018 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що сімейні відносини з відповідачем припинено, спільне господарство не ведуть, проживають окремо протягом тривалого часу. Позивачка повідомила, що підставою розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Також зазначила, що на даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, тому подальше спільне життя і збереження сім`ї вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам позивачки. Крім того зазначила, що відповідач час від часу допомагає утримувати дитину матеріально, однак це відбувається після чергових випрошувань та нагадувань і в незначному розмірі. Згоди щодо утримання і виховання дитини наразі між сторонами не досягнуто. У відповідача на утриманні перебуває одна неповнолітня дитина від попереднього шлюбу, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей та інших осіб, які потребують обов`язкового утримання з він немає. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про розірвання шлюбу та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08.08.2024 позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини роз`єднано в самостійні провадження. Ухвалою суду від 09.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в частині вимог про розірвання шлюбу. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 09.08.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами неодноразово направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 31-32, 36-37) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 09.08.2024 вважається врученою відповідачу. У строк, визначений судом ухвалою від 09.08.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачкою разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.03.2018 Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20.03.2018, актовий запис № 50. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 10) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 11) Наведені позивачкою у позові обставини, що стали підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу, відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому\~судом враховано,\~що вчинення\~та/або\~не вчинення\~таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачкою, ні відповідачем суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 211, 20 гривень за вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією від 22.07.2024. (а.с. 5) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 15.07.2024 між [PERSON] та адвокатом Колотухою К.А. було укладено договір про надання правової допомоги № 01-15/07/24, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 13-15) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України Колотуха К.А. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 001112, виданого 26.04.2024. На виконання умов вищевказаного договору позивачкою було сплачено ФОП [PERSON] гонорар в сумі 8 000, 00 гривень, що підтверджується квитанціями № МА35-45А4-391Н-ТТСВ від 15.07.2024 та № МАРО-663М-Н95К-Н15В від 22.07.2024. (а.с. 16-17) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає юридичний аналіз наданих документів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спільні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, підготовка та подання процесуальних документів, а також отримання рішення суду з відміткою про набрання законної сили в паперовому вигляді в суді. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Судом встановлено, що договором про надання правової допомоги № 01-15/07/24 від 15.07.2024 чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим. Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним. Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved