Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У липні 2024 року адвокат Куцигін Ілля Вікторович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. В обґрунтування своїх доводів представник позивача зазначив, що за період тривалої роботи у відповідача за професією оброблювача поверхневих дефектів металу прокатного цеху внаслідок не відповідності умов праці вимогам законодавства про охорону праці, позивач набув ряд професійних захворювань. Так, відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виявлені у позивачки хронічне обструктивне захворювання легень, група В (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії, легенева недостатність другого ступеня радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженим статико-динамічним порушенням хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеню з помірним зниженням слуху виникли внаслідок тривалої роботи в умовах шкідливих виробничих факторів та недосконалого технологічного процесу на підприємстві. Крім того, позивачу встановлено інвалідність другої групи у зв`язку з професійним захворюванням з втратою професійної працездатності 70 %. Враховуючи характер змін у стані здоров`я позивача, втрату 70 % професійної працездатності, що призвели до істотної зміни умов життя позивача та відбулися внаслідок винних дій роботодавця, позивач просить стягнути моральну шкоду, спричинену в результаті професійного захворювання, в сумі 100000 грн. Представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила зменшити суму відшкодування моральної шкоди до суми 40000 грн. Зазначила, що діюче законодавство допускає роботу у важких та шкідливих умовах праці. Позивач був повідомлений про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та погодився працювати у вказаних умовах. Крім того, за виконані роботи у вищезазначених умовах позивач отримував додаткові пільги та компенсації. Вважає, що з боку ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» відсутні як порушення прав Позивача, так і неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, відносно Позивача. Представник відповідача також звернула увагу на те, що 70% втрати працездатності позивачу встановлено первинно - 15.07.2024, а із позовом звернувся 19.07.2024, що свідчить про те, що за 4 дні позивач не мав можливості відчути страждання, які б можна було оцінити в 100000 грн. Тому вважає, що розмір моральної шкоди не є обґрунтованим, не відповідає глибині душевних страждань, вимогам розумності і справедливості. У разі задоволення судом позовних вимог у сумі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, просила вирішити питання про стягнення суми з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. На адресу суду також надійшла заява представника відповідача про розгляд справи у її відсутності. Правову позицію по даній справі, викладену у відзиві на позов, підтримує у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 24.01.2000 року по 21.09.2017 перебувала у трудових відносинах із ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ», що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 10-13). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виявлені у позивачки хронічне обструктивне захворювання легень, група В (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії, легенева недостатність другого ступеня радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженим статико-динамічним порушенням хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеню з помірним зниженням слуху виникли внаслідок тривалої роботи в умовах шкідливих виробничих факторів та недосконалого технологічного процесу на підприємстві (а.с. 18-23). Згідно первинної Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125573 від 15.07.2024 року ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] складає 70 (сімдесят) % та встановлено другу групу інвалідності (а.с. 24-25). Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 825398 від 15.07.2024 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання, протипоказана важка фізична праця, статико-динамічні навантаження (а.с. 26-27). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 2 від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Як зазначено в п. 4.1. цього Рішення, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві позивачці заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратила професійну працездатність у загальному розмірі 70%, її визнано особою з інвалідністю другої групи. Після втрати працездатності у позивачки змінилися умови життя, вона періодично повинна проходити лікування, її життєдіяльність обмежилась, вона стала неспроможною виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки. За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачці спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивачки професійного захворювання. Суд також враховує значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивачки, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачці у сумі 70 000,00 грн. Щодо оподаткування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно п.п. 164.2.14 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, зокрема, сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Тому в рамках даної справи є вірним стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів. Подібний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 в рамках справи № 599/645/21. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, що складає 70 % від повної суми судового збору, а саме: 847 грн 84 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial