Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У липні 2024 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 30 916,59 грн. Позовні вимоги обґрунтуванні неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2024 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. 29 липня 2024 року на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/13822/24 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено справу до розгляду по суті на 25 вересня 2024 року. У судове засідання 25 вересня 2024 року позивач не прибув, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти ухвалення заочного рішення, відповідачі в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 25 вересня 2024 року розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2024 року. 10 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 07 листопада 2024 року. Сторони у судове засідання 07 листопада 2024 року не прибули, позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, відповідачі про причини неявки не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за адресою її зареєстрованого місця проживання, однак адресована відповідачам поштова кореспонденція повернута на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього відповідачі повідомлялись про день та час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан, дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом, передбаченим статтями 174, 178 ЦПК України та не направили суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення, проти чого позивач не заперечував. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 33 від 30 січня 2015 року «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» за позивачем на праві господарського відання було закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема, передано будинок [ADDRESS] . Відповідачі є зареєстрованими мешканцями квартири за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надаються Керуючою компанією відповідачу на підставі договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який оприлюднено у газеті «Хрещатик» від 14 квітня 2015 року № 99 (4695) та є договором приєднання відповідно до норм статті 634 Цивільного кодексу України та вважається акцептованим усіма споживачами, які в уставленому порядку не надали заперечення щодо умов Договору. Відповідно до. п. 3-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію цього закону зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим законом. З наведеного вбачається, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за цим договором за період з 01 січня 2015 року по 31 травня 2024 року у відповідачів виникла заборгованість по оплаті житлово - комунальних послуг у сумі 22 844,12 грн, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду у цій справі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV до житлово-комунальних послуг відносяться, в тому числі і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 3 цієї статті визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі належним чином не здійснили оплату вартості житлово-комунальних послуг, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, розмір якої станом на 31 травня 2024 року складає 22 844,12 грн. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 5 935,17 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 137,30 грн за період з 01 травня 2015 року по 23 лютого 2022 року та за період з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку про його відповідність вимогам законодавства, а тому вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 5935,17 грн, а також 3% річних в розмірі 2137,30 грн. Отже, позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, який відповідно до положень статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved