Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва суду з даним позовом про стягнення з Корпорації «УКРІНМАШ» трьох процентів річних в сумі 88 954,28 грн. та інфляційних втрат в сумі 484 656,09 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.01.2021 по 13.09.2022. Заява мотивована тим, що 28.12.2017 між Корпорацією «Укрінмаш» та [PERSON] 28.12.2017 було укладено Договір № ЮД-066/17 про надання поворотної фінансової допомоги. За умовами договору [PERSON] надається поворотна фінансова допомога частинами в національній валюті України в межах суми 2 700 000,00 грн. без ПДВ. Внаслідок неналежного виконання умов зазначеного договору про надання поворотної фінансової допомоги у Корпорації «Укрінмаш» перед [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 1 822 015,33 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2022 у справі № 760/25095/19 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Корпорації «Укрінмаш» на користь [PERSON] 1 822 015,33 грн. основного боргу, три проценти річних у сумі 70 534,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 498 291,72 грн. (за період з 15.10.2019 по 27.01.2021). Оскільки така заборгованість не була сплачена відповідачем у визначений строк, позивач і звернувся до суду з позовною заявою з метою захисту своїх прав. Провадження у справі Святошинським районним судом м. Києва відкрито 11.01.2023, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва ввід 06.02.2023 цивільну справу за позовом [PERSON] до Корпорації «Укрінмаш» про стягнення коштів за договором поворотної фінансової допомоги передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2023 цивільну справу за позовом [PERSON] до Корпорації «Укрінмаш» про стягнення коштів за договором поворотної фінансової допомоги, 21.03.2024 від [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з Корпорації «Укрінмаш» 3% річних у розмірі 152 300,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 931 527,98 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.01.2021 по 10.11.2023. Також [PERSON] просить в стягнути з Корпорації «Укрінмаш`судові витрати за подачу зустрічного позову в розмірі 9315,28 грн. Представник Корпорації «Укрінмаш» подав відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, де зазначено наступне. Відповідач не визнає збільшення розміру заявлених вимог, оскільки за правовою природою між сторонами був укладений договір позики і є необхідність керуватися положеннямиЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли з договору позики. При цьому на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив про її задоаолення. Представник Корпорації «Укрінмаш» просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 28.12.2017 між Корпорацією «Укрінмаш» в особі Головного бухгалтера Гусєвої Галини Володимирівни, що діє на підставі довіреності Корпорації «УКРІНМАШ» № 11/1 від 09.11.2017 з одного боку (Позичальник) та [PERSON] з іншого боку (Позикодавець), було укладено Договір №ЮД-066/17 від 28.12.2017 про надання поворотної фінансової допомоги. У відповідності до п. 1.1 Договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах визначених цим Договором. Згідно - умовами п. 2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 2 700 000,00 грн. (два мільйони сімсот тисяч) гривень без ПДВ. Перша частина поворотної фінансової допомоги надається Позикодавцем не пізніше ніж через 10 робочих днів з дати підписання даного Договору. Як вбачається з матеріалів справи, Корпорація «Укрінмаш» вважаючи недійсним та нікчемним Договір №ЮД-066/17 від 28.12.2017 про надання поворотної фінансової допомоги з підстав підписання його неуповноваженою особоюзвернулась до Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] скористався правом на подачу зустрічного позову до Корпорації «Укрінмаш» про стягнення коштів за договором поворотної фінансової допомоги №ЮД-066/17 від 28.12.2017. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 первісний позов Корпорації «УКРІНМАШ» до [PERSON] про визнання нікчемним договору про надання поворотної фінансової допомоги залишено без розгляду. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2022 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Корпорації «Укрінмаш» на користь [PERSON] 1 822 015,33 грн. основного боргу, три проценти річних у сумі 70 534,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 498 291,72 грн. (за період з 15.10.2019 по 27.01.2021). Постановою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2022 у справі № 760/25095/19 було змінено, а саме зменшено стягнення з Корпорації «УКРІНМАШ» суми трьох процентів річних з 70 534,44 грн. до 68 288,14 грн., а інфляційні втрати в розмірі з 498 291,72 грн. до 113 887,98 грн. При цьому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що фінансова допомога відповідно до умов договору та письмової вимоги [PERSON] , повинна була бути повернутою протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги, тобто з 30.10.2019. Обгрунтовуючи розмір позовних вимог, з урахуванням їх збільшення, [PERSON] зазначив, що Корпорація «Укрінмаш» взяті на себе договірні зобов`язання, необхідність виконання яких підтверджено судовим рішенням, виконало лише 10.11.2023, а отже має наявні підстави для стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 28.01.2021 по 10.11.2023. Так, Київським апеляційним судом у справі № 760/25095/23 надано оцінку правовідносинам, які існували між сторонами в межах виконання договору № ЮД-006/17 про надання поворотної фінансової допомоги і зазначено, що Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачені обмеження також й щодо суми позики. У постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-79цс12 зроблено висновок, що «договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України». Таким чином, за своєю правовою природою між сторонами був укладений договір позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики. Подібні висновки щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 243/2997/16-ц та від 27 травня 2019 року у справі № 633/444/17. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22 зазначив, що касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, загальновідомою обставиною є те, щоуказом Президента України 64/2022 від 24.02.2022 р. відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб і в подальшому режим воєнного стану неодноразово продовжувався та діє в Україні і під час розгляду справи по суті. З огляду на висновки Київського апеляційного суду, позицію Верховного Суду, з огляду на те, що відносини, які виникли між сторонами, до них застосовуються положення п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат з 24.02.2022 по 10.11.2023 відсутні. Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Проте це не спростовує інший висновок суду касаційної інстанції, що до правовідносин сторін, що виникли з договору поворотної фінансової допомоги застосовуються положення вищенаведеного розділу Цивільного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню (за період з 28.01.2021 по 24.022022) 3% річних у розмірі стягнення підлягають 58 853 грн. 59 коп. та інфляційні витрати у сумі 214 552 грн. 85 коп. Таким чином позов підлягає задоволенню частково. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial