Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким позбавити відповідачку батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування поданого позову зазначає, що 27.11.2010 між ним та відповідачкою було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , про що виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області було зроблено відповідний актовий запис №8 від 26.07.2011 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.09.2014. Через погіршення сімейних стосунків із 2014 роки сторони проживають окремо. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14.10.2014 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після припинення спільного проживання позивача та відповідача, із 2016року їх малолітній син [PERSON] залишився проживати з позивачем в житловому будинку у [ADDRESS] , на даний час позивач разом з сином змінили своє місце проживання та проживають за адресою [ADDRESS] . В період часу із 29.05.2019 по 13.07.2021 відповідач проживала за кордоном. Останній раз вона виїхала за межі України 13.10.2021 та з того часу не бачилася із сином. Таким чином, відповідач протягом останніх п`яти років проживає та працює за кордоном у Республіці Польщі та не бере участі у вихованні із позивачем дитини [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13.11.2023 року у справі №126/755/23 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] , [INFO] та залишено дитину на самостійному вихованні та утриманні батька, без участі матері. Малолітній син [PERSON] знаходиться лише на утриманні позивача, він самостійно займається його вихованням. З моменту припинення їх спільного проживання відповідач мала короткотривалі зустрічі із сином [PERSON] , однак з часом все рідше почала його відвідувати, а протягом останніх трьох років - не підтримує стосунки з дитиною. Починаючи із 2021 року відповідач не виявляла бажання бачитися з дитиною. вона не спілкується з сином та не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я. не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Відповідачка, як мати дитини, покладених законом на неї батьківські обов`язки не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь якої іншої участі у вихованні сина. Фактично, із 2016 року всі питання щодо виховання сина, [PERSON] , вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача, а дитина знаходиться на повному його утриманні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю [PERSON] свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з тим, що відповідачка, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач змушений звернутися з позовом до суду про позбавлення її батьківських прав стосовно їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.03.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.06.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Ткач І.І., в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник служби у справах дітей Джулинської сільської ради Паламарчук Л. просила позов задовольнити. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області. З копії рішення Бершадського районного суду Вінницької області у цивільній справі №126/3436/14-ц вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано. Згідно характеристики [PERSON] учня 5 класу Березівської гімназії Джулинської сільської ради, останній навчається в гімназії в першому класі. Зарекомендував себе як старанний дисциплінований, уважний учень. Володіє учбовими матеріалами на високому рівні. Навчається в повну міру своїх сил.Має довільну зорову, слухову пам`ять, гарно швидко запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне мислення.Має здібності вивчення предметів математичного, природничого, гуманітарного напрямку. На уроках завжди уважний, активний, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться дбайливо. Був обраний старостою класу. Бере активну участь у громадському житті гімназії та класу. [PERSON] є активним учасником шкільних конкурсів, акцій, виховних заходів. Веселий, товариський, розсудливий, дисциплінований. самостійний. Правила поведінки свідомо виконує. Користується повагою серед однокласників і товаришів. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Має гарний, доглянутий вигляд. Проживає разом з батьком [PERSON] .. Батько приділяє належну увагу синові і займається вихованням.Завжди цікавиться шкільним життям дитини, його успіхами і досягненнями у навчанні, постійно підтримує зв`язок з класним керівником вчителями предметниками. Систематично відвідує школу та класні батьківські збори. Мати, [PERSON] вихованням сина не займається, не цікавиться навчанням сина, не відвідує. Згідно акту обстеження умов проживання від 13.02.2024 неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Для дитини створені всі належні умови для виховання та проживання неповнолітньої дитини. Згідно характеристики [PERSON] , учня 6 класу Шляхівського ліцею імені Г.Й.Кузика, останній навчається в ліцеї з 01 вересня 2023 року, зарекомендував як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього і високого рівня. Виявляє логічне, образне, творче мислення. Має здібності до вивчення усіх предметів. На уроках завжди уважний, систематично виконує домашні завдання, має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. [PERSON] веселий, товариський, стриманий, дисциплінований, самостійний, не піддається чужому впливу. Користується повагою серед однокласників. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мати зовсім не приділяє уваги вихованню сина. Хлопчиком займається батько та бабуся, які постійно підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідують батьківські збори. учень забезпечений усім необхідним приладдям, яке потрібне йому для навчання. Згідно довідки №118 КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Джулинської сільської ради", виданої [PERSON] , [INFO] при зверненні в медичний заклад дитину супроводжує батько [PERSON] або бубуся [PERSON] . Згідно довідки характеристики, виданої виконкомом Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] , останній за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно довідки №86 від 05.02.2024 виданої виконкомом Джулинської сільської ради, до складу сім`ї [PERSON] входить син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служи, відповідачка 08.10.2021 виїхала з України через пункт пропуску Краківець. Дані про повернення [PERSON] до України відсутні. Згідно копії рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13.11.2023 було визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з [PERSON] .. Згідно висновку служби у справах дітей Джулинської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Джулинської сільської ради від 29.05.2024 №5а/6, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Джулинської сільської ради вважає про доцільне позбавити [PERSON] , 1988 року народження, батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] . Крім дослідження письмових доказів, в судовому засіданні було з`ясовано думку дитини [PERSON] , який повідомив, що проживає з батьком [PERSON] .. Його матір [PERSON] проживає в Польщі. З нею він спілкується по телефону, дуже рідко, не більше одного разу на місяць. Інколи по святах вона його вітає, пересилаючи кошти. Повідомив суд, що з бабусею їздив в Польщу, проте з мамою там не бачився. Також зазначив, що матеріально його забезпечує батько та дбає про нього, водить до лікаря. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною першою статті 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 рок (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23) зроблено висновок, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено висновок, що: «позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Висновок органу опіки і піклування взагалі не містить обгрунтування, та мотивів доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. У висновку лише є посилання на акт обстеження умов проживання та на норми закону. Яким чином мама ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які саме дії орган вчинив для з`ясування даних обставин у висновку не вказано, тому в розумінні ч. 6 ст. 19 СК України, суд такий висновок до уваги не бере. Крім того, у справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування чи поліції. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї. Також, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно своєї неповнолітньої дитини не буде сприяти захисту інтересів останньої, як і не буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed