Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

20 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 89088 грн. В обґрунтування вказує, що 21.03.2024 року шляхом підписання розписки між сторонами укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 2158 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 89088 грн., а відповідач зобов`язався повернути борг до 01.05.2024. Разом з тим, у вказаний строк відповідач своє зобов`язання не виконав, борг не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою. Ухвалою суду 30.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач, в судові засідання призначені на 25.09.2024 та 04.11.2024 не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, зустрічний позов не пред`явив. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.03.2024 шляхом підписання розписки між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 2158 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути останньому до 01.09.2024 (а.с.22). Разом з тим, в обумовлений розпискою строк відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав та не повернув отримані грошові кошти. Таким чином, у зв`язку із невиконанням [PERSON] умов договору позики від 21.03.2024 року утворилась заборгованість у сумі 2158 доларів США., які на день звернення позивача до суду відповідно до курсу НБУ становить 89088 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідач [PERSON] зобов`язання за договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню борг за договором позики у розмірі 2158 доларів США. У постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) Великої Палати Верховного Суду встановлено, що грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18) викладено наступну правову позицію: «Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не ії еквівалент у гривні.» Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 89088 грн, що відповідно до офіційного курсу Національного Банку України, станом на 13.08.2024 еквівалентно 2158 доларів США. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідача перед позивачем або недійсності договору позики від 21.03.2024 матеріали справи не містять, разом з тим наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 21.03.2024 у розмірі 89088 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved