Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що у 2015 році під час перебування на лікуванні в Миронівській ЦРЛ він познайомився з [PERSON] , між ними виникла симпатія і вони почали зустрічатися. Проживали вони окремо, кожен у своєму домогосподарстві, ночували один у одного, проте з?їжджатися не бажали, оскільки у відповідача вдома був хворий батько, а у нього - господарство. У шлюбі ні він, ні відповідач не перебували, офіційно відносини не оформляли, шлюб не реєстрували. Від взаємних відносин у них [INFO] народився син [PERSON] . В актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , складеному Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 30 червня 2016 року за № 87, зазначено такі відомості про матір: [PERSON] , [INFO] , відомості про батька: [PERSON] . Реєстрація народження дитини проводилася відповідно до частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері). Він був присутній на пологах, першим взяв до рук сина, забирав відповідача з сином з пологового будинку. Фактичні витрати по народженню сина він повністю взяв на себе, після пологів він займався доглядом за дитиною, допомагав відповідачу по господарству. До 2022 року вони з відповідачем продовжували проживати то у неї, то у нього, так як відповідач не хотіла залишати хворого батька. Він водив сина у садочок, разом вони їздили відпочивати влітку до річки, всі знайомі, друзі та родичі знали, що він є батьком дитини, їх відносини та спільний відпочинок зафіксовано на спільних фото. Він повністю матеріально утримує сина, дитина називає його своїм батьком. У 2022 році син пішов до Зеленьківської гімназії, де відповідач працює вчителем української мови. До школи все необхідне для сина купував він. З жовтня 2022 року відповідач не надає йому можливості бачитися з сином. Йому невідомо, де точно перебуває дитина. Зі слів спільних знайомих, відповідач нібито перевела його до іншої школи в місто Київ, де дитина проживає із її братом. Відповідач не надає інформації про місце перебування дитини. При його зверненнях до відповідача щодо сина вона викликає поліцію. Цей факт підтверджується постановами Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року у справі № 371/1345/22 та від 28 лютого 2023 року у справі № 371/205/23. Під час розгляду вказаних справ про адміністративні правопорушення, які порушені щодо нього за статтею 173 КУпАП, відповідач у своїх поясненнях вказувала на те, що він є біологічним батьком її дитини. Він сумує за сином, хоче приймати активну участь у його подальшому житті, бажає, щоб син відчував, що у нього є батько. Проте, з огляду на те, що він офіційно не визнаний батьком дитини, а відповідач, визнаючи його біологічним батьком, одночасно чинить перешкоди в оформленні батьківства, він позбавлений можливості реалізувати його батьківські права щодо сина. Тому, посилаючись на правила статті 32 Конституції України, частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, статей 125,128, 134 СК України, просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Миронівка Київської області, внести зміни у актовий запис № 87 від 30 червня 2016 року про народження [PERSON] , складений Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області) зазначивши його, [PERSON] , батьком дитини та змінити прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 04 липня 2023 року за клопотанням позивача у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу для з`ясування питання чи є позивач [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 13 травня 2024 року в зв`язку з надходженням від експертної установи повідомлення про проведення експертизи та експертного висновку провадження у справі поновлено, справу призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи 07 червня 2023 року та 16 червня 2023 року відповідач подала відзиви на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позову повністю. Вказала, що між нею та відповідачем ніколи не було інтимних стосунків, батьком її дитини є інший чоловік. Дійсною підставою для звернення позивача з цією позовною заявою є помста позивача через її відмову бути його дружиною. Позивач через це вчиняв різного роду конфліктні ситуації, іноді з нанесенням їй побоїв, переслідував її. З приводу поведінки позивача вона зверталася в поліцію. Вказала, що дійсно їздила з сином на відпочинок з позивачем, щоб порадувати дитину. Зазначила, що позивач у позовній заяві вказав, що з 27 червня 2016 року йому відомо про народження [PERSON] , але ніяких заходів щодо визнання батьківства він не здійснював доки не виникла загроза бути призваним до лав Збройних сил України. Вважає, що позивач таким чином має намір уникнути мобілізації, оскільки їй відомо, що він взяв на утримання ще двох дітей. Щодо позовної вимоги про визнання батьківства вказала на наявність підстав для застосування строків позовної давності, визначених в статті 129 СК України, оскільки минув один рік з дня, коли позивач дізнався про своє батьківство. Просила відмовити в задоволені позову з підстав спливу строку позовної давності для вимоги про визнання батьківства. Додатково письмову заяву про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позову з підстав пропуску цього строку відповідач подала 10 червня 2024 року. У заяві вказала, що позивач в позовній заяві стверджує, що з дня народження сина [PERSON] ( [INFO] ) він знав, що є біологічним батьком дитини та до 2022 року займався його вихованням. Вказане свідчить, що позивач з моменту вагітності відповідача та народження дитини вже позиціонував себе як біологічний батько дитини, тому мав об?єктивну можливість вважати своє право щодо батьківства порушеним. З позовом позивач звернувся лише 12 травня 2023 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, що встановлений законодавством для такого виду правовідносин. При цьому будь-яких конкретних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску передбаченого частиною 2 статті 129 СК України річного строку позовної давності та об?єктивну неможливість звернутися до суду із даним позовом позивач не надав. 10 червня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строків позовної давності, в якому представник просила врахувати, що на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Позивач достеменно дізнався про те, що є батьком саме після отримання результатів проведення експертизи, тому строк позовної давності підлягає поновленню. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, в поясненнях послалися на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що зустрілися вони з відповідачем дев?ять років тому, приблизно в 2015 році, між ними зав?язалися стосунки. Однією сім?єю не проживали, зустрічалися. Вони обоє хотіли сім?ю, дитина була запланована. Згодом [INFO] у них народився син [PERSON] . Під час вагітності він турбувався про відповідача, забирав її з сином з пологового будинку. Певний час після народження дитини вони проживали разом, а потім окремо через те, що відповідачу необхідно було доглядати батька. Вони підтримували такі стосунки близько п?яти років, він спілкувався з сином, у них з ним були гарні відносини. Потім їх з відповідачем стосунки припинилися, він почав зустрічатися з іншою жінкою. Спілкування з сином при цьому продовжувалося, син проводив у нього час, у них були гарні стосунки. Відповідач почала перешкоджати у спілкуванні з сином, налаштувала дитину проти нього. Вказав, що хоче приймати участь у житті сина як батько. Вказав, що відповідач ставила під сумнів його батьківство, тому достеменно про батьківство йому стало відомо після висновку експертизи. Представник позивача додатково суду пояснила, що позивач достовірно дізнався про своє батьківство лише після отримання висновку експертизи, оскільки відповідач зазначала про те, що є сумніви щодо батьківства. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, в поясненнях послалися на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову з цих підстав. Додатково відповідач пояснила, що познайомилася з позивачем у лікарні під час догляду за батьком. У них дуже швидко зав?язалися стосунки, проте після кількох місяців спілкування вона помітила ознаки психологічного насилля, приниження, жорсткого контролю її місця перебування та кола спілкування. [INFO] у них народився син [PERSON] . Позивач є батьком дитини, проте ніколи не виявляв бажання офіційно визнати себе батьком дитини. Вона, незважаючи на те, що стосунки вони вже не підтримували, намагалася вчиняти мудріше і дозволяла позивачеві спілкуватися з сином, відпускала сина до позивача. Проте дитина після приїзду розповідала, що належно не харчувалася, позивач підвищував голос на нього, вживав нецензурну лексику. Одного разу син розповів, що позивач погрожував спустити собаку на сина як покарання за непослух. Також, позивач купував іграшки синові, а потім забирав їх у сина. Після цих випадків вона перестала відпускати сина до позивача. Позивач приїжджав до них додому вночі, стукав у вікна, що лякало дитину. Також, кілька разів в присутності дитини бив її. Внаслідок такої поведінки позивача син переживав стрес, у нього підвищувався рівень ацетону в крові і вони в зв?язку з цим перебували на стаціонарному лікуванні. Вказала, що заперечує проти вимог про зміну прізвища дитини з [INFO] на [INFO] і внесення змін в актовий запис про народження дитини, оскільки він не виявляв бажання бути записаний батьком дитини офіційно і негативна поведінка позивача погано впливає на психологічний стан дитини. Дитина знає [PERSON] як батька. Представник відповідача адвокат Лушкін Ю.П. додатково пояснив, що є підстави для застосування строку позовної давності, оскільки позивач достовірно знав про своє батьківство з моменту народження дитини і не було обставин, які б перешкоджали йому звернутися за захистом своїх прав шляхом визнання батьківства. Вважає, що підлягають застосуванню правила частини 1 статті 20, частини 2 статті 129 СК України щодо спливу позовної давності щодо захисту його прав в частині визнання батьківства. Вказав, що позовні вимоги зміна прізвища дитини не підлягають задоволенню також оскільки це не відповідатиме інтересам дитини. У судове засідання представник третьої особи Богуславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника вказаного відділу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в селі Зеленьки Обухівського району Київської області та знає відповідача, оскільки вона купувала і купує у неї молоко для дитини. Позивач також приїжджав до неї і давав гроші на молоко для дитини позивача. Під час спілкування висловлював сумніви щодо його батьківства. Відповідач є освіченою людиною, а позивач поводив себе нечемно. Свідок [PERSON] показала, що товаришує з відповідачем. Вони з [PERSON] приїжджали до неї в гості. Позивач з народження дитини визнавав своє батьківство щодо сина відповідача [PERSON] . Відповідач не висловлювала ніколи сумнівів щодо батьківства позивача щодо [PERSON] . Хлопчик вважає позивача батьком. Були випадки коли позивач ображав відповідача в присутності сина, вчиняв агресивні дії. Чому не вказаний позивач батьком в свідоцтві про народження їй невідомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є його однокласником, на цей час вони товаришують. Відповідача знає як особу, з якою у позивача були стосунки. Зі слів позивача йому відомо, що з відповідачем [PERSON] має спільного сина. Відповідача він бачив у позивача один раз, також бачив хлопчика у нього. Була розмова з позивачем, в якій він виказував сумнів щодо того, чи його це дитина. Коли мала місце така розмова точно не пам?ятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача в селі Михайлівка. Бачив позивача та відповідача в селі разом з дитиною. Вона приїжджала до [PERSON] в село. Щоб вони проживали однією сім?єю він не бачив. [PERSON] висловлював у розмові сумніви щодо того, що хлопчик є його сином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з позивачем перебуває в дружніх стосунках, має будинок в селі Михайлівка по сусідству з будинком позивача. У квітні 2021 року вона з колишнім чоловіком купили будинок по [ADDRESS] та познайомились з сусідами, зокрема з [PERSON] Підтримували з ним дружні стосунки. Їй було відомо, що [PERSON] проживав сам, іноді до нього приїжджали двоє його синів. Під час дружніх розмов він розповідав, що у нього є жінка, з якою є спільний син [PERSON] , [INFO] , проте вони не жили і не живуть разом, не мають стосунків. Він лише відвідував сина. Також, 27 червня 2021 року [PERSON] запрошував її як фотографа в місто Бровари, щоб пофотографувати святкування дня [PERSON] сина [PERSON] . Там вона познайомилась з [PERSON] . Було видно, що стосунків між батьками немає, але дитина з радістю фотографувалися з батьком і з мамою. Не виникало сумнівів, що позивач є батьком дитини. Згодом у неї з [PERSON] почали складатися романтичні стосунки. [PERSON] телефонувала їй з претензіями, що вона забирає час спілкування батька з дитиною. У серпні 2022 року дитина з дозволу матері провела у [PERSON] 4 дні. Також, вони разом відпочивали з дітьми на річці. Перед початком навчального року [PERSON] купував для сина все необхідне до шкоди, повів його в перший клас. Після вересня 2022 року [PERSON] припинила давати дитину позивачеві. А потім сказала, що це не його дитина і заборонила бачитися з сином. До цього ні в кого не було сумнівів, що батьком дитини є [PERSON] . Фактичні обставини справи В судовому засіданні встановлено, що сторони з 2015 року мали близькі стосунки, не проживали разом однією сім?єю. [INFO] у відповідача [PERSON] народився син [PERSON] , про що Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області складено актовий запис про народження № 87 від 30 червня 2016 року. Відомості про батька дитини були записані в актовому записі про народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Оскільки мати дитини не перебувала у шлюбі та не було спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. В актовому записі та свідоцтві про народження дитини графі «батько» зазначено « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 30 червня 2016 року, даними повідомлення Миронівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області № 158/30.25-23 від 10 травня 2023 року (а.с. 15). Такі обставини підтверджують той факт, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. На підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, позивач надав докази звернення його до Зеленьківської гімназії Миронівської міської ради з проханням надати відомості про місце навчання дитини [PERSON] та відповідь з навчального закладу про неможливість розголошення такої інформації, встановлену Законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про охорону дитинства». Зокрема надано запит [PERSON] від 13 березня 2023 року та відповідь Зеленьківської гімназії № 01-04/11 від 21 березня 2023 року (а.с. 9,10). На підтвердження обставин визнання відповідачем біологічного батьківства сина [PERSON] , позивач надав копії постанов Миронівського районного суду від 28 грудня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 371/1345/22 та від 28 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 371/205/23. В останній постанові суд, вказав, що потерпіла [PERSON] пояснила, що: «… деякий час мала стосунки з [PERSON] , який є біологічним батьком її дитини.» (а.с. 11-12, 13-14). Судом оглянуті в судовому засіданні фотокартки, на яких зображені [PERSON] , [PERSON] з дитиною. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що відображені на фото події мали місце. За результатами проведеної експертизи молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 відсотків. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Такі обставини підтверджені даними висновку судово-медичної експертизи № 103-173-2023 від 24 квітня 2024 року, складеним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с., а.с. 95-98). На виконання ухвали Миронівського районного суду від 10 червня 2024 року з метою з?ясування думки дитини про зміну прізвища з « [INFO] » на « [INFO] » провідними спеціалістами Служби у справах дітей та сім?ї Миронівської міської ради проведено бесіду з малолітнім [PERSON] в присутності його матері [PERSON] . В ході бесіди малолітній [PERSON] зазначив, що не має бажання змінювати своє прізвище. Таку позицію мотивував тим, що він має багато друзів, які знають його за прізвищем « [INFO] », а також наголосив на тому, що його покійний дід, [PERSON] довгий час працював у [PERSON] школі вчителем фізики. Дитина під час бесіди була відкрита та щира у спілкуванні. Присутність матері малолітнього не мала жодного впливу на його думку. Такі обставини підтверджуються даними повідомлення Служби у справах дітей та сім?ї Миронівської міської ради № 01-19/250 від 07 липня 2024 року (а.с. 152). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Щодо визнання батьківства Відповідно до частини 1 статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Частиною 2 передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно з частиною 1 статті 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 Сімейного кодексу України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред?явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу, зокрема частини 2 статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial