Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису. Вимоги позову мотивовано тим, що 09 березня 2023 року між сином позивача та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) був укладений шлюб, зареєстрований за актовим записом № 193. Зазначений шлюб був укладений без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, зокрема таке рішення було прийнято її сином та відповідачем за досягнутою між ними попередньою домовленістю, оскільки син позивача був призваний до лав ЗСУ та для того, щоб визнати його непридатним до військової служби, відповідач закликала сина позивача вступити з нею у шлюб та здійснити імітацію весілля, пояснюючи таку необхідність тим, що вона як законна жінка в подальшому укладе з адвокатом відповідний договір про надання правової допомоги та на правах дружини буде здійснювати необхідні фінансові розрахунки з адвокатом та іншими особами, від яких залежатиме звільнення [PERSON] з військової служби. Тоді ж син позивача, [PERSON] , бажаючи отримати відпустку за сімейними обставинами прибув у відпуску для укладення шлюбу з відповідачем, не маючи при цьому реальних намірів вступати з нею у сімейні відносини та жити однією сім`єю. Проте, через декілька днів після весілля [PERSON] змушений був повернутись у розташування військової частини. Крім того, зазначає, що її син після реєстрації шлюбу бачився з відповідачем єдиний раз - влітку 2023 року, саме тоді, коли він був проїздом з товаришами по службі у м. Києві. До укладення шлюбу та після його реєстрації, вони разом не проживали, домашнього господарства не вели, спільних дітей у них не було, тобто їх нічого не пов`язувало, що зазвичай може пов`язувати сімейних людей. Також зазначає, що останнім часом, у телефонних розмовах із сином він шкодував, що зареєстрував шлюб з відповідачем, який все частіше називав « липовим ». Окрім того, відповідач за весь період служби жодного разу не приїжджала до нього у Чернігівську область, де він спочатку проходив військову службу, не відправляла йому посилок з дому, а також не провідувала, коли він перебував на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі у м.Харків, що додатково свідчить про фіктивність укладеного шлюбу. Також, на фіктивність цього шлюбу вказує і та обставина, що його реєстрація відбулась в умовах воєнного стану, а саме в той період, коли [PERSON] був мобілізований до ЗСУ та перебував на військовій службі. За таких умов, створити сім`ю він не міг, оскільки повністю був у розпорядженні військової частини та перебував територіально за місцем служби, спочатку у Чернігівській області, а потім у Донецькій області, тоді як відповідач жила у м.Києві за місцем своєї реєстрації. За даних обставин, виниклі відносини між сином позивача та відповідачем були виключно формальними для обох сторін і по своїй суті не підпадали під ознаки шлюбу та сім`ї в розумінні діючого Сімейного кодексу України. [INFO] син позивача помер під час проходження військової служби у м.Костянтинівка Донецької області. У зв`язку зі смертю [PERSON] відповідач одержала грошові кошти, які були нараховані та виплачені сину позивача, як військовослужбовцю і повинні були увійти до складу спадщини після його смерті. У зв`язку з чим позивач вважає, що вказане порушує її права як спадкоємця за законом на спадщину. Посилаючись на викладені обставини, просить задовольнити позовні вимоги. Скориставшись правом подачі відзиву, представником відповідача - адвокатом Кушнір О.С. до суду надано відзив, у якому з приводу обставин викладених у позовній заяві та вказаних позовних вимог заперечує, оскільки обставини вказані в позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи та є надуманими та безпідставними. Вказує, що відповідач з [PERSON] познайомилася дуже давно, а саме приблизно в 2012 році їх познайомила його рідна сестра. [PERSON] проживав в [PERSON] , а [PERSON] в Києві. Деякий час кожен почав проживати своїм життям, але при цьому вони завжди підтримували дружні відносини, при цьому гарні відносини були і з позивачем. Коли почалася війна, [PERSON] пішов на війну добровольцем. Весь цей час вони спілкувалися, по можливості бачились. Разом їздили в Хмельницьку область на весілля двоюрідної сестри. В кінці листопада 2022 року [PERSON] прийшов у відпустку до [PERSON] додому, в подальшому, як пара, поїхали до позивача в [PERSON] , де пробули декілька днів. 05.12.2022 [PERSON] зробив пропозицію стати його дружиною, [PERSON] одразу погодилась, так я кохала [PERSON] . Їх шлюб базувався виключно на коханні. 09.03.2023 шлюб між ними було зареєстровано, весілля святкували в ресторані "Старе місто". Вони були щасливі та планували, що після закінчення війни обов`язково обвінчаються та зроблять пишне весілля для друзів та всієї родини (в підтвердження цього є відеозйомка та фото). Після реєстрації шлюбу [PERSON] при першій нагоді приїздив до [PERSON] додому, а саме декілька разів весною та декілька разів влітку, навіть якщо вони міняли місце дислокації він заїжджав хоча б на годинку до дружини. Коли він приїздив на декілька днів [PERSON] завжди запрошувала позивача в гості, але остання відмовилася, говорячи що далека дорога. У [PERSON] та [PERSON] був прекрасний шлюб, де вони вирішували та ділили між собою, як щасливі моменти так і життєвий побут. Зокрема в [PERSON] були кредити та відкриті виконавчі провадження, які влітку 2023 року [PERSON] особисто виплачувала зі своєї картки на погашення кредиту. Це все вказує на довірливі сімейні стосунки. Вони кохали один одного та планували своє майбутнє, в тому числі планували мати діточок. [PERSON] відправляла посилки, що підтверджується скріншотом переписки, де [PERSON] дякує та фотографує речі, які [PERSON] йому купувала та відсилала. Після загибелі [PERSON], відповідач підтримувала позивача, разом їздили до військкомату в Міську раду, разом переживали трагедію, як близькі люди. Враховуючи вищевикладене, характер взаємовідносин сторін, які були знайомі до шлюбу, намір створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, добровільність реєстрації сторонами шлюбу, сторона відповідача вважає безпідставними заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання шлюбу недійсним. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що шлюб носив фіктивний характер, оскільки відносин сімейного характеру не вбачалося, дружина у м. Києві, а чоловік - на фронті. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач зазначила, що шлюб між нею на чоловіком базувався виключно на коханні, їх відносини тривали з 2012 року, не безперервно, на початку війни сам зателефонував. В подальшому відносини переросли в серйозні стосунки, шлюб укладений на добровільній основі, за спільною згодою. Представник третьої особи - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 17 квітня 2024 року прийнято справу до свого провадження, провадження по справі поновлено, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11 червня 2024 року, внесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2023 року було укладено шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який зареєстровано Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, а/з № [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.03.2023. [INFO] [PERSON] під час проходження військової служби у м. Костянтинівка Донецької області помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.09.2023. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що оспорюваний нею шлюб є фіктивним, оскільки відповідач не мала на меті створювати сім`ю з її сином [PERSON] , зареєструвала з ним шлюб виключно без наміру створення сім`ї. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши зібрані по справі докази, представлені в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч.2 ст. 36 та ст.51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України). За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 липня 2021 року в справі № 295/472/18 (провадження № 61-11734св20). Особливістю доказування у справах про визнання шлюбу недійсним у зв`язку з фіктивністю є те, що «намір створення сім`ї визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу» (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц). Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Позивач зазначила, що її право порушене, оскільки вона позбавлена можливості успадкувати належну її сину частку будинку та грошові кошти, які входять до складу спадщини після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що оспорюваний нею шлюб є фіктивним, так як її син [PERSON] та відповідач [PERSON] разом не проживали, не вели спільного господарства, не турбувалися один про одного, а відтак не мали наміру створити сім`ю, а реєстрація шлюбу здійснена виключно для допомоги зі звільнення із військової служби. Крім того, відповідач не опікувалась [PERSON] під час його хвороби. Натомість, твердження позивача спростовані наданими відповідачем доказами. Викладені обставини в відзиві та пояснення відповідача в суді підтверджуються доказами по справі - квитанціями про оплату будинку (що підтверджує намір проводити час разом), скриншотів переписки з [PERSON] , фото та диски з весілля. Матеріали справи містять також докази про фактичні дії відповідача, а саме, платіжки за кафе на поховання та інші витрати, наряд-наказ витрат на пам`ятник. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт спільного проживання [PERSON] з відповідачем [PERSON] , наявність у них тривалих відносин, які в подальшому переросли в подружні. Пояснення свідків узгоджуються між собою та у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема дають підстави стверджувально зазначити про те, що шлюб носив характер набутих прав та обов`язків подружжя, які [PERSON] та [PERSON] реалізовували. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Відповідно до ст.ст. 3,32,36,55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу суд встановлює всі обставини справи, зокрема стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його тривалість, спільне проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. Таким чином, у даній справі встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] вільно, без стороннього примусу на них та між ними здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно чоловік і жінка, на реєстрацію шлюбу між ними, проживали однією сім`єю, набули прав та обов`язків подружжя, які реалізовували. Суд також враховує і тривалість їх відносин, в тому числі перебування у шлюбі. Позивач же не надав належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності шлюбу. Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить висновку про те, що під час розгляду справи судом позивач не довела належними та допустимими доказами відсутність у її сина та відповідача реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя, а відтак суд вважає, що позивачем не було доведено фіктивності шлюбу, укладеного між її сином та відповідачкою. З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог про визнання шлюбу недійсним, слід відмовити. Також належить відмовити і в задоволенні вимог про скасування актового запису про шлюб, оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання шлюбу недійсним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст.60, 63, 70 СК України, ст.ст.355, 356, 357, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 76, 141, 206, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України суд,-

Outcome: dismissed