Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором №Т24/00153 від 02.12.2005 та договору поруки № Т24п/00153 від 02.12.2005 у сумі 2\~600,00 грн., плату за користування кредитом у сумі 42\~735,20 грн., 3% річних у сумі 1\~169,20 грн., інфляційні втрати у сумі 12\~764,55 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 02.12.2005 між Кредитною спілкою «Федерація» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №Т24/00153. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 2\~600,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. На підставі видаткового касового ордеру від 02 грудня 2005 року Кредитною спілкою «Федерація» на користь [PERSON] було видано суму коштів у розмірі 2\~600,00 грн. Також 02 грудня 2005 року з метою забезпечення виконання зобов`язань згідно кредитного договору №Т24/00153 між Кредитною спілкою «Федерація» (Кредитор) та [PERSON] ( [PERSON] ) було укладено договір поруки №Т24п/00153, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов`язку [PERSON] . Грошове зобов`язання відповідачами перед Кредитною спілкою «Федерація» щодо повернення коштів отриманих в кредит згідно умов кредитного договору №Т24/00153 від 02 грудня 2005 року та договору поруки №Т24п/00153 від 02 грудня 2005 року не було виконано. Таким чином, станом на 08 липня 2024 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] щодо повернення раніше отриманих коштів згідно кредитного договору №Т24/00153 від 02 грудня 2005 року та договору поруки №Т24п/00153 від 02 грудня 2005 року становить 2\~600,00 грн. Кредитна спілка «Федерація» на підставі Постанови Господарського суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року по справі №14/1313 перебуває у ліквідаційній процедурі. Ліквідатором КС «Федерація» згідно Постанови Господарського суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року по справі №14/1313 призначено арбітражного керуючого Носань Наталію Сергіївну, яка діє на підставі Свідоцтва Міністерства юстиції про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за №548 від 10 квітня 2013 року. 30 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено акт про придбання майна на аукціоні, згідно якого ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» отримав право вимоги до [PERSON] та [PERSON] у сумі 2\~600,00 грн., яке виникло на підставі кредитного договору №Т24/00153 від 02 грудня 2005 року та договору поруки №Т24п/00153 від 02 грудня 2005 року. Відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконують, в результаті чого розмір заборгованості, який позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, становить 59\~269,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2\~600,00 грн., плата за користування кредитом 42\~735,20 грн., 3% річних 1\~169,28 грн., інфляційні втрати 12\~764,55 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 25 вересня 2024 року, яке відкладено до 05 листопада 2024 року у зв`язку з неявкою відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, зустрічний позов до суду не пред`явили. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що між Кредитною спілкою «Федерація» (далі Кредитодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) було укладено кредитний договір №Т24/00153, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується\~надати позичальнику\~кредит у\~сумі 2\~600,00\~грн.\~на закупку\~товару на\~засадах строковості,\~зворотності,\~цільового характеру\~використання,\~платності та\~забезпеченості,\~а Позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~відсотки за\~користування кредитом\~на умовах,\~визначених цим\~Договором (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту, тобто з 02.12.2005 до 02.12.2006 включно. Згідно п. 3.1 Договору плата за користування кредитом (проценти) встановлюється виходячи з процентної ставки 0,1589% за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що плата за користування кредитом нараховується щомісячно. Розділом 4 Договору сторонами погоджено графік погашення, встановлено періодичність та розмір платежів Позичальника з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до видаткового касового ордеру від 02.12.2005 [PERSON] отримала від КС «Федерація» кредитні кошти у сумі 2\~600,00 грн. Згідно договору поруки №Т24п/00153 від 02.12.2005, укладеного між Кредитною спілкою «Федерація» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель), поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати по зобов`язаннях [PERSON] згідно договору №Т24/00153. Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення заборгованості перед Кредитором (пункт 3.1 Договору). 30 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» було укладено договір №30-03/2023/8 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, метою якого є оформлення результатів купівлі-продажу майнових прав банкрута Кредитної спілки «Федерації» на відритих електронних торгах, результати яких оформлені Протоколом електронного аукціону №BRD001-UA-20230308-02517 від 20 березня 2023 року. Згідно п. 1.2 договору Продавець продає Покупцю права вимоги до [PERSON] та [PERSON] щодо виконання грошового зобов`язання у сумі 2\~600,00 грн., яке виникло на підставі кредитного договору №Т24/00153 від 02 грудня 2005 року та договору поруки №Т24п/00153 від 02 грудня 2005 року. Відповідно до п. 2.2 договору перехід права вимоги від продавця до покупця за даним договором відбувається після повної оплати придбаних майнових прав щодо права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього договору, та підписання сторонами акту приймання-передачі документів. Розділом 3 договору визначено порядок розрахунку за право вимоги, а саме вартість продажу права вимоги становить 15,60 грн. Як вбачається з виписки по рахункам КС «Федерація» від 06.04.2023 на рахунок останньої 28.03.2023 здійснено перерахування залишку гарантійного внеску згідно протоколу №BRD001-UA-20230308-02517 від 20 березня 2023 року від ТОВ «Ніко-Тайс» у сумі 15,60 грн. Актом приймання-передачі права вимоги згідно договору №30-03-2023/8 від 30.03.2023 підтверджується отримання ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» від КС «Федерація» копії кредитного договору №Т24/00153 від 02.12.2005, копії видаткового касового ордера від 02.12.2005, копії договору поруки №Т24п/00153 від 02.12.2005. Позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 42\~735,20 грн. за період з 02.01.2006 по 28.02.2020. Згідно розрахунку, який міститься у позовній заяві позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 12\~764,55 грн. за період з січня 2007 року по лютий 2022 року та 3% річних у сумі 1\~169,28 грн. за період з 02.12.2006 по 23.02.2022. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] отримала та користувалася кредитними коштами у сумі 2\~600,00 грн., однак в добровільному порядку позивачу не повернула. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 02.01.2006 по 28.02.2020 у сумі 42\~735,20 грн. Згідно договору споживчого кредиту №Т24/00153 від 02.12.2005 встановлений строк кредитування 12 місяців, отже дата повернення кредиту 02.12.2006, що також відображено у графіку платежів. Умов пролонгації строку кредитування договір не містить. Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже,\~припис абзацу\~другого частини\~першої статті\~1048\~ЦК України\~про щомісячну\~виплату процентів\~до дня\~повернення позики\~у разі\~відсутності іншої\~домовленості сторін\~може бути\~застосований лише\~у межах\~погодженого сторонами\~строку кредитування.\~Право кредитодавця\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування кредитором відсотків у період з 03.12.2006 по 28.02.2020 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Кредитор мав право нараховувати відсотки за користування кредитом з 03.12.2005 по 02.12.2006. Ураховуючи, що кредитором нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані починаючи з 03.12.2006, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. З урахуванням зазначеного вище, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 1\~508,04 грн., яка відповідає сумі, що зазначена у розділі 4 кредитного договору та була погоджена сторонами. Щодо розміру нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 12\~764,55 грн., та 3% річних у сумі 1\~169,28 грн, які позивач просить стягнути з відповідачів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договором споживчого кредиту встановлено строк кредитування 12 місяців до 02.12.2006. Як вбачається з розрахунку, позивач нараховував інфляційні втрати за період з січня 2007 року по лютий 2022 року на суму боргу з урахуванням вже нарахованого індексу інфляції та 3% річних за період з 02.12.2006 по 23.02.2022 у сумі 1\~169,28 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 12\~764,55 грн. та 3% річних у сумі 1\~169,28 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] , суд зазначає наступне. Як встановлено судом, 02.12.2005 між Кредитною спілкою «Федерація» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки №Т24п/00153, згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання щодо належного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №Т24/00153. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на день укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як досліджено судом у судовому засіданні, договір поруки діє до повного погашення заборгованості перед Кредитором (пункт 3.1 Договору поруки), водночас пунктом 2.1 кредитного договору встановлено строк дії договору 12 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту, тобто з 02.12.2005 до 02.12.2006 включно. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язання за кредитним договором не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (пункт 61)). Підсумовуючи наведе, суд приходить до висновку, що станом на день подання позову зобов`язання за договором поруки №Т24п/00153 від 02.12.2005 припинені, оскільки кредитор мав право пред`явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто з 02.12.2006 (строк дії кредитного договору №Т24/00153 від 02.12.2005), однак звернувся із позовом лише 08.07.2024, таким чином позовні вимоги щодо солідарної відповідальності відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі зазначеного вище, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 18\~041,87 грн., яка складається з суми боргу 2\~600,00 грн., заборгованості за відсотками 1\~508,04 грн., інфляційних втрат 12\~764,55 грн., 3% річних 1\~169,28 грн. У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 18\~041,87 грн., що становить 30,44% від заявленої позовної вимоги, а отже на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 737,38 грн.

Outcome: partial