Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія УНІКА» 03.09.2024 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.11.2023 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом ЕР №2180505459. Договір було укладено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ 28.04.2024 року в с. Вовчинець, Івано-Франківської обл. сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Форд (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] ( власник - [PERSON] ). Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 12.07.2024 (справа №347/1118/24), ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Після скоєння ДТП водій [PERSON] самовільно залишив місце пригоди. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику транспортного засобу Форд (д.р.н. [NUMBER] ). На підставі заяви потерпілої особи, полісу обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на підставі вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 34 479,33грн., які були сплачені потерпілій особі. На підставі наведених обставин, представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] порядку регресу виплачене страхове відшкодування у сумі 34 479,33 грн., та судові витрати у розмірі 3028 грн. сплаченого судового збору, 8000 грн. витрат на професійно правничу допомогу. Розгляд даної справи представник позивача просив проводити без участі представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У позові просив суд здійснювати розгляд даної справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується матеріалами справи, а також через сайт «Судова влада». Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам зізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, Інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Із матеріалів справи судом встановлено, що 22.11.2023 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом ЕР №2180505459. Договір було укладено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.27). Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 12.07.2024 (справа №347/1118/24), встановлено, що 28.04.2024 року в с. Вовчинець, Івано-Франківської обл. сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Форд (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] ( власник - [PERSON] ). ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Крім цього, водій [PERSON] залишив місце ДТП, до якої був причетний. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення (а.с.25-26). На підставі заяви потерпілої особи, полісу обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на підставі вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 34 479,33 грн., які були сплачені потерпілій особі власнику автомобіля Ford Focus, д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] (а.с.7-23). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від 12.07.2024 (справа №347/1118/24), відповідно до якої [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Крім цього, водій [PERSON] залишив місце ДТП, до якої був причетний. Отже, з огляду на викладене, вина відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із ст.27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходять право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положення п.п. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, у страховика-позивача ПрАТ «СК «УНІКА» після виплати страхового відшкодування потерпілій стороні виникло право регресу до відповідача [PERSON] , як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який залишив місце ДТП, до якої був причетний. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача у користь позивача слід стягнути у порядку регресу виплачене страхове відшкодування внаслідок ДТП у розмірі 34 479,33 грн. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача також підлягає судові витрати, сплачені позивачем при зверненні із заявою до суду. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3028 грн. судового збору. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 8000,00грн. суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним. З матеріалів справи встановлено, що 02.11.2023 позивач ПрАТ «СК Уніка» уклала з Адвокатським бюро «Білий» договір про надання правової допомоги (а.с.31). Згідно акту прийому передачі наданих послуг №1/35680 від 27.08.2024 адвокатське бюро надано послуги ПрАТ «СК «УНІКА» по справі до [PERSON] на загальну суму 5000 грн. (а.с.35). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Пунктом 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: approved