Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог заначено, що 28.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4985293 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого, відповідачу було надано кредит в сумі 20000 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. 01.12.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №01.12/2022-Ф, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №4985293 від 28.10.2021 року. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Зазначає, що на дату звернення до суду, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 65220 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою від 19.08.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти заочного розляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час імісце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленному законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4985293 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С567567». Згідно умов кредитного договору, відповідачу було надано кредит в сумі 20000 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №2310 від 21.12.2022 року про перерахування коштів (а.с. 40-41). Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Авентус Україна» за Договором про надання споживчого кредиту №4985293 від 28.10.2022 року щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 01.12.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №01.12/2022-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №4985293 від 28.10.2021 року. Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору Факторингу №01.12/2022-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4985293. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено , що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній формі ) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телепайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду складає 65220,00 грн., з яких: 20000,00 грн.- тіло кредиту, 45220,00 грн.- нараховані проценти за користування кредитом. Проте, суд не погоджується з нарахованим розміром заборгованості за процентами, оскільки їх нарахування здійснене поза межами встановленого строку кредитування, що суперечить умовам кредитного договору, оскільки згідно договору № 4985293 від 28.10.2021 року строк кредитування становить 30 днів. Нарахування відсотків поза межами строку кредитування договором не передбачено, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 11400 грн, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якої, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Щодо стягнення з відповідача судових витрат. Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію договору про надання правничої допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в особі директора Леонової В.В., звіт про надання правничої (правової) допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 10000 грн., з яких на збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви, подання позовної заяви до суду адвокатом витрачено 10 годин робочого часу. Фактичне перерахування коштів на суму 10000 грн. за вказаним договором підтверджується платіжною інструкцією №2972 від 25.01.2024 року. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10000 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, представник позивача не з`являвся до суду, надав клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи. Спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1163 грн., пропорційно задоволеним вимогам (48%). На підставі викладеного та

Outcome: partial