Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

У вересні\~2024\~року позивачі\~звернулися до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просили визнати\~частково недійсним\~свідоцтво про\~право власності\~на житло\~№ [NUMBER] \~від 07.04.1994\~року,\~видане АП\~ДМ3\~ім.\~Петровського в\~частині передачі\~квартири [ADDRESS] та\~визнати право\~власності на\~одноквартирний житловий\~будинок літ.\~А-1\~з прибудовою\~а,\~загальною площею\~53,6\~м2,\~убиральню Б,\~сарай В,\~хвіртку №1,\~огорожу №2\~в частках:\~ [PERSON] ,\~паспорт:\~ [NUMBER] ,\~виданий Красногвардійським\~РВ УМВС\~України в\~Дніпропетровській області,\~29.04.2005\~р.,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] .\~Зареєстрована і\~проживає:\~ [ADDRESS] .,\~1/2\~частки;\~ [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~паспорт:\~ [NUMBER] ,\~виданий Красногвардійським\~РВ УМВС\~України в\~Дніпропетровській області,\~08.10.2003\~р.\~Зареєстрований і\~проживає:\~ [ADDRESS] \~частки;\~ [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~паспорт:\~ [NUMBER] ,\~виданий Красногвардійським\~РВ УМВС\~України в\~Дніпропетровській області,\~30.10.2000\~р.\~Зареєстрований і\~проживає:\~ [ADDRESS] \~частки.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказано\~на те,\~що [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] ,\~проживають за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Даний будинок\~складається з\~однієї квартири,\~тобто є\~одноквартирним з\~надвірними будівлями\~з убиральнею\~літ.Б\~та сараєм\~літ.В,\~а також\~огорожею.\~Раніше з\~ними проживали\~їх син\~і брат\~ [PERSON] \~1977\~року народження,\~який помер\~ [INFO] (копія\~свідоцтва про\~смерть додається).\~Балансоутримувачем б.\~ [ADDRESS] \~був ОП\~ДМ3\~ім.\~Петровського,\~який являвся\~органом приватизації\~ч.2\~ст.\~8\~ЗУ «Про\~приватизацію».\~ Позивачі\~подали заяву\~в орган\~приватизації ОП\~ДМ3\~ім.\~Петровського на\~приватизацію займаного\~житла.\~Орган приватизації\~«ОП ДМ3\~ім.\~Петровського» оформив\~свідоцтво про\~право власності\~на житло\~№ [NUMBER] \~від 07.04.1994\~р.\~разом з\~технічним паспортом\~і подав\~на реєстрацію\~в КП\~ДМБТІ,\~де зареєстрували\~за реєстровим\~№48\~в реєстрову\~книгу №\~168П\~на приватизацію\~кв.\~ [ADDRESS] ). Згадане свідоцтво разом з додатком технічним паспортом після реєстрації КП ДМБТІ було видано їм. В технічному паспорті зображено було схему планування їх будинку з надвірними будівлями: сараєм В і туалетом Б, а також огорожа земельної ділянка 50x20 м. Тобто законодавець зазначає, що будинок, який складається з однієї квартири, є одноквартирним будинком. Отже оформлення і реєстрацію відповідач повинен був оформити, як будинок літА-1, а не квартиру [ADDRESS] , а також будівлі і споруди, які зазначені технічному паспорті: сарай В і туалет Б, а також огорожу. Даний будинок по [ADDRESS] займала і займає виключно їх сім`я. 03.03.2000 року, [PERSON] зареєструвала шлюб і змінила прізвище на [PERSON] . 18.04.2007 року, [PERSON] розірвала шлюб, про що зроблено запис в книзі реєстрації розірвань шлюбів і видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 13.03.2012 р., серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину у складі у складі 1/4 частини кв. [ADDRESS] прийняла, [PERSON] про що було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 31.01.2020 р. зареєстроване в реєстрі 3 №1-55, а також витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2020 р. на 1/4 квартири [ADDRESS] . В той же час фахівець КП ДМБТІ, який робив інвентаризацію 07.12.2018 р., зазначив технічний паспорт на кв. [ADDRESS] . Одночасно зазначив план земельної ділянки (індивідуального майна) житлового будинку [ADDRESS] , в той же час написав план квартири будинку [ADDRESS] . Номера квартири він не зазначив бо бачив, що це весь будинок також у дворі зазначені туалет Б і сарай В, а також огорожа території і хвіртка з воротами, що є ознаками одноквартирного будинку, адже під квартирою не може бути окремої земельної ділянки. Даний технічний паспорт оформлений з порушеннями аб. 6 п. 2, п. 13, розділі 3,5 інструкції від 26.07.2018 р. Про порядок технічної інвентаризації нерухомого майна затв. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва ЖКГ України зареєстрована в МЮУ 20.12.2018 р., за №1442/32894. На запит представника [PERSON] листом №13736 від 12.10.2021 р. КП ДМБТІ, стосовно житла за адресою: [ADDRESS] відповіло, що цей будинок складається з однієї квартири, тобто є одноквартирним на підставі первинної інвентаризації (вона ж і остання) проведеної КП ДМБТІ 06.10.1951 р., а також копіями архівної справи. Те, що будинок [ADDRESS] підтверджено технічним паспортом, актом і витягом з реєстру будівельної діяльності від 10.06.2022 р., які оформлені садибний будинок. Відповідач ОП ДМ3 ім. Петровського змінив організаційно структуру перереєструвавшись ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» даний факт підтверджується витягами від 06.04.2023 р. код 329274606654 та від 06.04.2023 р. код 103660469917, а також відповіддю від 19.05.2023 р. №024- 22/1079-23 Головного управління статистики у Дніпропетровській області (копії додаються) про те, що ПрАт «Дніпровський металургійний завод» ідентифікаційний код: 05393056 є правонаступником ОП ДМ3 ім. Петровського ідентифікаційний код: 05393056. Власник майна може пред`явити позив про право власності, якщо це право не визнається іншою особою ст. 392 УК України. Іншим способом усунути порушення право власності на одноквартирний будинок з будівлями і спорудами по [ADDRESS] неможливо. Позивачі в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Представник третьою особи [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі, по наступним підставам. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі подали заяву в орган приватизації ОП ДМ3 ім. Петровського на приватизацію займаного житла. Орган приватизації «ОП ДМ3 ім. Петровського» оформив свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 07.04.1994 року (а.с. 13-14). Позивачі в позовній заяві зазначають, що свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт було подано на реєстрацію в КП ДМБТІ, де зареєстрували за реєстровим №48 в реєстрову книгу № 168П на приватизацію кв. [ADDRESS] . 03.03.2000 року, [PERSON] зареєструвала шлюб і змінила прізвище на [PERSON] . 18.04.2007 року, [PERSON] розірвала шлюб, про що зроблено запис в книзі реєстрації розірвань шлюбів і видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 13.03.2012 р., серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] (а.с. 84). Після смерті [PERSON] спадщину у складі у складі 1/4 частини кв. [ADDRESS] прийняла, [PERSON] про що було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 31.01.2020 р. зареєстроване в реєстрі 3 №1-55, а також витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2020 р. на 1/4 квартири [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до листа №13736 від 12.10.2021 р. КП ДМБТІ, стосовно житла за адресою: [ADDRESS] , повідомлено, що реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , була проведена КП «ДМБТІ» на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1994 року, виданого ОП ДМЗ ім. Петровського, згідно з розпорядженням №366-П. Надано матеріали інвентаризаційної справи (а.с. 35). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частинами другою, четвертою статті 9 Житлового кодексу визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації (далі - квартири (будинки)) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Згідно з положенням статті 64 Житлового Кодексу члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до положень частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. З аналізу матеріалів справи та норм чинного законодавства вбачається, що процедура приватизації спірної квартири відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Верховний Суд зауважує, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження№ 61-2417сво19). Обираючи спосіб захисту свого цивільного права у вигляді скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивачі вказували на те, що як власники квартири не можуть реалізувати своє право власності на спірне майно у зв`язку з існуванням обставин, що не дають позивачам право отримати документи про право власності на одноквартирний будинок за адресою [ADDRESS] , замість свідоцтва про право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим, на їх думку, їх права та інтереси підлягають захисту саме в такий спосіб. Не зрозумілі заявлені правові підстави даного позову-стаття 392 УК України (усно зазначено 392 ЦК України). У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності на квартиру кв. [ADDRESS] ніким не оспорюється. Суд дійшов висновку про неефективний спосіб захисту порушеного права. Крім того, позивачі просять визначити частково недійним свідоцтво про право власності, без скасування рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] , на підставі якої було видано саме це свідоцтво № [NUMBER] від 07.04.1994 року. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed