Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.11.2021 року у справі №463/6126/21 за позовом [PERSON] до Укртрансбезпеки про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним звільнення [PERSON] з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки; поновлено [PERSON] на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки; стягнуто з Уктрансбезпеки на користь [PERSON] 47\~891,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 06.05.2021 по 02.11.2021 включно, а також 908,00 грн. судового збору; стягнуто з Укртрансбезпеки в користь держави 908,00 грн. судового збору. Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15.11.2021 року у справі №463/6126/21 стягнуто з Укртрансбезпеки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.03.2023 у справі №463/6126/21 апеляційну скаргу Укртрансбезпеки залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02.11.2021 та додаткове рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15.11.2021 року, без змін. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року у справі №463/6126/21 Державною службою України з безпеки на транспорті здійснено виплату незаконно звільненому працівнику та перераховано 47\~891,10 грн. Так, розпорядженням Кабінету міністрів України від 09.12.2020 №1529-р [PERSON] було призначено першим заступником Голови Державної служби України з безпеки на транспорті. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.12.2020 №2071-к «Про оголошення розпорядження Кабінету міністрів України від 09.12.2020 «1529-р» [PERSON] оголошено першим заступником Голови державної служби України з безпеки на транспорті. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.04.2021 №531-к на [PERSON] було покладено обов`язки Голови Державної служби України з безпеки на транспорті, 27.04.2021 по 07.05.2021. зі змісту наказу Укртрансбезпеки від 30.04.2021 №550-к «Про звільнення [PERSON] », вбачається, що рішення про звільнення [PERSON] було прийнято та реалізовано [PERSON] , як керівником суб`єкта призначення. Зазначає, що саме вищезазначений наказ був предметом розгляду у справі №463/6126/21 та рішенням суду був визнаний протиправним та скасований, що й слугувало підставою для поновлення [PERSON] на посаді, виплати присудженого розміру вимушеного прогулу. Відповідно до платіжного доручення від 19.04.2023 №884 на виконання рішення суду у справі №461/6126/21 Укртрансбезпекою було перераховано Нечепурному Назару 47\~891, 10 грн., з урахуванням податків та зборів, що обов`язково утримуються із заробітної плати. Таким чином, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті майнову шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення працівника в розмірі 49401,70 грн. 26.01.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому вказує, що відповідач під час прийняття рішення про звільнення з посади [PERSON] перебував у статусі державного службовця, відтак цивільно-правові наслідки скасування судом такого рішення мають визначатися із врахуванням вимог Закону України «Про державну службу». Правовідносини щодо матеріальної відповідальності державних службовців врегульовані приписами глави 3 Розділу VІІІ Закону України «Про державну службу». З матеріалів справи вбачається, що відповідача на посаду першого заступника керівника Державної служби України з безпеки на транспорті призначено розпорядженням Кабінету Міністрів України, й наказ «Про звільнення [PERSON] » відповідач підписував, виконуючи обов`язки керівника Державної служби України з безпеки на транспорті, тобто державного службовця категорії «А». Позивачем не надано доказів представництва інтересів Кабінету Міністрів України у цій справі. Таким чином, Державна служба України з безпеки на транспорті, не є належним представником інтересів Держави у спірних правовідносинах. В той же час матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач, приймаючи наказ про звільнення [PERSON] діяв умисно, що у свою чергу виключає можливість застосування до відповідача регресу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім цього, 02.02.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач не заперечує загальновідомих фактів, щодо призначення його на посаду першого заступника голови Укртрасбезпеки, розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1529-р. та звільнення його з посади згідно розпорядження Уряду від 24.11.2021 № 1492-р. Відповідач визнає, що він у виконував обов`язки Голови Укртрасбезпеки та ним підписано наказ Укртрасбезпеки від 30.04.2021 № 550-к «Про звільнення [PERSON] ». Наказ від 30.04.2021 № 550-к «Про звільнення [PERSON] » був підписаний виконуючим обов`язків Голови Укртрансбезпеки [PERSON] . Державі в особі Державної служби України з безпеки на транспорті було завдано шкоду у розмірі 47 891,10 грн. Вказану шкоду було завдано діями [PERSON] у період виконання ним обов`язків Голови Укртрансбезпеки. Доводи відповідача про відсутність у Укртрасбезпеки повноважень на звернення з даним позовом є хибними та суперечать діючому законодавству. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представником відповідача також подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що правовідносини щодо матеріальної відповідальності державних службовців врегульовані приписами глави 3 Розділу VІІІ Закону України «Про державну службу». В матеріалах справи відсутні докази того, що в діяннях відповідача при прийнятті скасованого в подальшому наказу про звільнення встановлено склад кримінального правопорушення, відносно відповідача відсутній обвинувальний вирок суду з цього питання, який набрав законної сили. Разом з тим, службове розслідування відносно відповідача також не проводилося. Позовні вимоги заперечує, просить відмовити у задоволенні таких в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив такі задоволити. Представник відповідача заперечив проти позову, просив суд відмовити у задоволенні такого. Заслухавши думку сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1529-р «Про призначення [PERSON] першим заступником Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», [PERSON] призначено першим заступником Голови Державної служби України з безпеки на транспорті з 11 грудня 2020 року шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. Згідно наказу Державної служби України з безпеки на транспорті «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року» №2071-к від 10.12.2020 року, [PERSON] оголошено першим заступником Голови Державної служби України з безпеки на транспорті. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті « Про покладення виконання обов`язків Голови Укртрансбезпеки на Кокотайло Романа» від 27.04.2021 року №531-к, на [PERSON] , першого заступника Голови Державної служби України з безпеки на транспорті, покладено тимчасове виконання обов`язків Голови Державної служби України з безпеки на транспорті, з 27 квітня 2021 року по 07 травня 2021 року. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті «Про звільнення Нечепурного Назара» від 30.04.2021 року №550-к, Нечепурного Назара, старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті, звільнено із займаної посади 05 травня 2021 року, у зв`язку з систематичним невиконанням посадових обов`язків, пункт 3 статті 40 Кодексу законів про працю України. Наказ видано за підписом т.в.о. [PERSON] . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.11.2021 року у справі №463/6126/21 за позовом [PERSON] до Укртрансбезпеки про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправним звільнення [PERSON] з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки; поновлено [PERSON] на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки; стягнуто з Уктрансбезпекина користь [PERSON] 47\~891,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 06.05.2021 по 02.11.2021 включно, а також 908,00 грн. судового збору; стягнуто з Укртрансбезпеки в користь держави 908,00 грн. судового збору. Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15.11.2021 року у справі №463/6126/21 стягнуто з Укртрансбезпеки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.03.2023 у справі №463/6126/21 апеляційну скаргу Укртрансбезпеки залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02.11.2021 та додаткове рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15.11.2021 року, без змін. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У статті 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих судам у пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до п.п. 10 п. 9 Розділу\~VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного Кодексу України, посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом У відповідності до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в\~\~постановах Верховного Суду. Про те, що відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу неодноразово зазначалось Верховним Судом у постановах від 20 травня 2020 року у справі\~\~№401/1387/17-ц, від 20 червня 2019 року у справі №462/8925/14, від 06 грудня 2018 року у справі №474/658/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі №371/1165/16-ц, від 23 квітня 2018 року у справі №335/7848/15-ц. У Постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 158/2727/20 Верховний Суд вказав на те, що відповідно до пункту 8 частини першої статті\~134, статті\~237 КЗпП України\~матеріальну відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій. Як встановлено в ході розгляду справи, постановою Львівського апеляційного суду від 28.03.2023 у справі №463/6126/21 встановлено факт незаконного звільнення [PERSON] за наказом [PERSON] № 550-к від 30.04.2021, як тимчасово виконуючого обв`язки голови Державної служби України з безпеки на транспорті. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Факт незаконного звільнення працівника встановлений судом й свідчить про вину особи, яка уповноважена на звільнення працівників. Таким чином, відповідач, як службова особа, яка видала наказ про звільнення працівника, який у подальшому визнано незаконним та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. Зазначене спростовує посилання сторони відповідача про недоведеність вини останнього у завданні матеріальної шкоди позивачу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 663/1169/20. В матеріалах справи міститься платіжна інструкція №884 від 19.04.2023 року, якою підтверджується факт перерахування грошових коштів у розмірі 47\~981,10 Державною службою України з безпеки на транспорті на користь [PERSON] . Враховуючи, що суду надано докази на підтвердження перерахунку коштів [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням того, що фінансування Державної служби України з безпеки на транспорті здійснюється за рахунок бюджетних коштів, а сторона відповідача не спростувала надані докази, суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди незаконним звільненням працівника. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 49\~407,70 грн. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved