Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. Позовну заяву мотивує тим, що поступово стосунки позивача з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння, що на думку позивача є неприпустимим для продовження сімейних відносин. Фактично на даний час сім`я припинила своє існування, сторони проживають окремо. Вважає, що збереження шлюбу в тому стані, яким він був протягом останнього часу, суперечить її інтересам. В шлюбі у подружжя народились діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, однак заперечував щодо стягнення з нього судового збору. Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 03.06.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ), зареєстрували шлюб 03.06.2005 року, актовий запис №562, місце державної реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу державного бюджету 50% сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved