Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 липня 2023 року затверджено мирову угоду між ним та відповідачкою про виплату аліментів на дитину в розмірі 7\~500 грн. 19 вересня 2023 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] , в якої є троє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, які проживають разом з нею. Він, проживаючи з дружиною та її неповнолітніми дітьми однією сім`єю, приймає участь в матеріальному забезпеченні дітей. На даний час дохід у нього відсутній. Враховуючи, що в нього змінився сімейний та матеріальний стан просить зменшити розмір аліментів, які стягуються в користь позивачки до 3\~500 грн. Позивач позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву. Представник відповідача, згідно поданого відзиву, вважає вимоги безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів, що він не може сплачувати аліменти у розмірі 7\~500 грн. Розмір аліментів визначений на підставі мирової угоди, укладеної між сторонами за взаємною домовленістю та, враховуючи реальні потреби дитини. Зменшення розміру аліментів порушить право дитини на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного розвитку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 липня 2023 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] про виплату аліментів на дитину в розмірі 7\~500 грн.(а.с.7-9). 19 вересня 2023 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.3). [PERSON] має на утриманні троє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу (а.с. 4-6). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан. Зокрема, що він 19 вересня 2023 року зареєстрував шлюб із [PERSON] . [PERSON] має на утриманні троє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу. Він, проживаючи з дружиною та її неповнолітніми дітьми однією сім`єю, приймає участь в їх матеріальному забезпеченні. Також у нього відсутній дохід, що робить неможливим сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Так, конструкція зазначеної статті 192 СК України визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Верховний Суд України в постанові від 05лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] , 19 вересня 2023 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , тобто змінився сімейний стан платника аліментів. [PERSON] має на утриманні троє неповнолітніх дітей. Як вже судом зазначалося особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Позивач посилається на те, що на даний час в нього відсутній дохід на підтвердження чого представив відомість з Державного реєстру фізичних осіб про джерела нарахованого доходу. Проте в даній відомості зазначено про відсутність доходу тільки за лютий 2024 року. Суд не бере до уваги наданий документ, як підтвердження того, що він не працює, і, як наслідок, не має можливості сплачувати аліменти, оскільки такі докази не свідчать про неспроможність працювати та отримувати дохід, в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed