Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) в особі свого представника адвоката Кондратенко Т.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), у якому просить розірвати шлюб між сторонами, який було зареєстровано 11 червня 2016 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис за № 300. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що через різні погляди на сімейне життя, спільне життя не склалось, і на даний час шлюб існує лише формально. З 01.06.2024 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, а тому подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Враховуючи, що подружжя не приймає участі у житті один одного, їх подальше перебування в шлюбі є недоцільним та таким, що порушує їхні права. Вважає, що сторонам не потрібен час на примирення з огляду на наявність непримиримих суперечностей, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, Оскільки відповідач відмовляється від розірвання шлюбу у позасудовому порядку шляхом спільного звернення до органів РАЦС, позивач звернулася до суду з даним позовом, просила розірвати шлюб між сторонами, відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] » та вирішити питання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 211, 20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення проти позову. 23 вересня 2024 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Представник позивача адвокат Кондратенко Т.М. 04.11.2024 звернулася до суду із заявою, в якій просила провести розгляд справи без участі позивача та її представника та ухвалити рішення про задоволення позову. 04.11.2024 представник відповідача адвокат Шарко Д.Р. подала до суду клопотання, в якому повідомила, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та вважає, що збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, а також просила провести судове засідання та розгляд справи без участі відповідача та його представника. У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому, з урахування поданих сторонами заяв, суд вирішив здійснювати розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 11.06.2016 року, Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 червня 2016 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис за № 300 (а.с. 7). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та виник спір щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), зокрема ст. 112. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, сім`ю, шлюб, не може мати місце, та, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих, як шлюб, відносинах. Таким чином, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди - це його довічна риса, і саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму ч. 2 ст. 112 СК України та бере до уваги загальні норми права, що містяться у ст. ст. 105, 110 цього Кодексу. За таких обставин, оскільки позов про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. Позивач у позовній заяві просить у разі задоволення позову про розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. З матеріалів справи судом встановлено, що після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11.06.2016 року (а.с. 7) . За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу необхідно відновити позивачу дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 139 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 2686-6981-7417-8224 від 12.09.2024 року, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 6). Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605,60 грн. В іншій частині витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved