Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Адвокат Якименко Ольга Ігорівна, в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль HYNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.04.2022 сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). На момент звернення до суду сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. У період шлюбу, 10.02.2023 позивач за власні кошти, які були подаровані їй батьком, придбала у особисту приватну власність автомобіль HYNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Орієнтовна ринкова вартість автомобіля на момент звернення до суду складає 9980 доларів США, що станом на 09.05.2024 складає 393040,34 грн. Зазначений автомобіль було зареєстровано на ім`я дружини. Відповідач не міг ним користуватися, оскільки був позбавлений права керування транспортними засобами судом. До 17.03.2024 сторони проживали разом однією сім`єю, вели спільний побут, однак у вказану дату [PERSON] виїхала з країни після чого [PERSON] таємно узяв ключі від автомобіля та 21.03.2024 вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння, покинувши місце пригоди. Вищевказаний автомобіль перебуває на штрафмайданчику. Позивач указує на те, що спірний автомобіль хоча і був придбаний у період шлюбу з відповідачем, однак належить їй на праві особистої приватної власності з урахуванням положень ч. 3 ст. 57 Сімейного кодексу України. Зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Представник стверджує, що спірний автомобіль було придбано позивачем за свої особисті кошти, отримані в дар від батька у якості подарунка на день народження. Відповідач не міг прийняти фінансову участь у придбанні автомобіля, оскільки у період шлюбу не працював та не мав власного доходу. Ухвалою від 28.05.2024 (головуючий суддя Бакланов Р.В.) судом було відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 21.06.2024 (головуючий суддя Бакланов Р.В.) задоволено заяву про самовідвід головуючого судді. Ухвалою від 25.06.2024 справу прийнято до провадження головуючим суддею Косолапом В.М. Ухвалою від 12.09.2024 закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач, який на момент розгляду справи відбуває покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 21.06.2024, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 7 ст. 130 ЦПК України через адміністрацію ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)», заяв чи клопотань до суду не надсилав, відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 27.04.2022 перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). На момент ухвалення рішення, як зазначила представник, шлюб між сторонами розірвано, позивач змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] , на підтвердження чого надано копію паспорта громадянина України у формі ID-картки (а.с. 138). 10.02.2023 у ТСЦ МВС № 5946 РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2023/3650542, а саме автомобіля HYNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Згідно з п. 3.1 договору, ціна транспортного засобу складає 150000,00 грн. (а.с. 13-14). Транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] , номерний знак [NUMBER] (а.с. 105 зворот. стор.). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 08.06.2023 у справі № 591/4398/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с. 25-27). Також, постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.09.2023 у справі № 592/13496/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу (а.с. 28). Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Єдиний державний реєстр судових рішень містить вищевказані постанови судів, особа, яка притягується до відповідальності у справі дійсно [PERSON] , тобто відповідач в межах даної справи. Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2024 було накладено арешт на автомобіль HYNDAI SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] , вилучений в ході огляду місця події 21.03.2024 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження № 12024200000000177 (а.с. 33). У подальшому, вироком Лебединського районного суду Сумської області від 21.06.2024 у справі № 950/1561/24 [PERSON] визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, призначено покарання: по ч. 3 ст. 286 КК України у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років; по ч. 1 ст. 135 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 300000,00 грн., у задоволенні позовних вимог про стягнення 50000,00 грн. матеріальної шкоди відмовлено. Цивільний позов представника потерпілої [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь [PERSON] 500000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2024 на автомобіль HYNDAI SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] залишено до виконання цивільних позовів потерпілих у кримінальному провадженні. Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль HYNDAI SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] , який зберігається на території ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області, 2 ключі від автомобіля, які зберігаються в камері речових доказів ГУ НП в Сумській області, вирішено зберігати до виконання цивільних позовів потерпілих (а.с. 102-105). Адвокат Якименко О.І., звернувшись до суду в інтересах [PERSON] , указувала на те, що автомобіль HYNDAI SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] не є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] як подружжя, оскільки такий автомобіль було придбано позивачем за власні кошти, які вона отримала як подарунок на день народження. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України). Конструкція норми ст. 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Тобто доведенню в межах даної справи підлягає факт придбання спірного автомобіля за власні кошти позивача. З метою спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірний автомобіль, представник позивача посилалась на показання свідків, стверджуючи, що спірний автомобіль придбав батько позивача як дарунок останній. Так, допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що 27.04.2022 вони з відповідачем уклали шлюб. Планували придбати автомобіль для батьків, оскільки її матір часто хворіє, а також доглядала свою хвору матір. Перед ДТП вона приїхала в м. Лебедин, залишила автомобіль у батьків, вони з матір`ю поїхали за кордон до батька. 21.03.2024 сталася ДТП за участю її колишнього чоловіка. Ключі від автомобіля були у неї, інший комплект був удома в м. Сумах. В їх з відповідачем сім`ї дохід був виключно у неї, однак його не вистачило би для придбання автомобіля. Відповідач не працював. Забезпечує сім`ю батько, який працює за кордоном далекобійником, саме він передав матір`ю частину коштів для придбання автомобіля. Мати та [PERSON] привезли їй грошові кошти на придбання автомобіля, це було 10 000 доларів. Автомобіль вибирали її подруга [PERSON] та відповідач. Сам автомобіль оглянули 05.02.2023 та вирішили придбати. Відповідач ніколи не претендував на цей автомобіль, погоджувався з його реєстрацією на її ім`я. На автомобілі їздила виключно вона. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Коли почалася війна, склалися важкі обставини, її матір хворіла, хворіли батьки чоловіка. Чоловік запропонував придбати автомобіль для доньки. Усіх грошей удома не було, вона їздила у Латвію, привезла звідти 5 000 доларів. Вони з [PERSON] відвезли кошти в м. Суми доньці, коли вона знайшла підходяще авто. Донька часто приїздила до неї, коли придбали автомобіль. У березні 2024 вони з донькою поїхали до чоловіка на ювілей, 50 років. Там доньці повідомили, що сталася ДТП. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є подругою позивача, вони підбирали і купували собі автомобілі майже одночасно. Свій автомобіль вона зареєструвала через тиждень після Лілії. Вона були присутня при оформленні автомобіля і при передачі коштів позивачем. На дні народження Лілії у 2022 році вона була присутня, однак не бачила, щоб їй дарували гроші для придбання автомобіля. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він товаришує з батьком Лілії, останній тривалий час проживає за кордоном. Взимку 2023 року мати Лілії попросила його відвести гроші доньці у м. Суми, щоб та придбала автомобіль. Ірина сказала що це 10 000 доларів. Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18, на яку також посилається і представник позивача, зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (постанова Верховного Суду від 29.07.2022 у справі № 495/6578/17). Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює (постанова Верховного Суду від 18.03.2024 у справі № 742/3129/21). У межах даної справи суд вважає, що презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована з огляду на не доведення позивачем своїх вимог. Так, як зазначає представник у позовній заяві, спірний автомобіль був придбаний позивачем за власні кошти, які були подаровані їй батьком, 9980 доларів США. Однак, сукупність наданих доказів, не підтверджує дані обставини. Так, як свідчить досліджений судом договір купівлі-продажу транспортного засобу від 10.02.2023 вартість придбаного транспортного засобу складає 150000 грн. Офіційний курс гривні по відношенню до долара США станом на 10.02.2023 складає 36,5686 (відомості з офіційного веб-сайту НБУ), що у перерахунку становить 365686,00 грн. Тобто повідомлені позивачем обставини щодо вартості придбаного автомобіля спростовуються відповідними доказами. Крім того, свідок [PERSON] , яка була викликана представником позивача для підтвердження отримання грошей як подарунку батька, оскільки була присутньою на святкуванні дня народження [PERSON] (а.с. 60) не змогла підтвердити таких обставин. При цьому, як встановлено судом, автомобіль придбано 10.02.2023, а народилась позивач [INFO] . Тобто позивачем не доведено на якому саме дні народження грошові кошти були подаровані позивачу, оскільки у 2023 році вона придбала автомобіль за місяць до свого дня народження. Також не доведено суду конкретного розміру грошових коштів, які були подаровані позивачу. До того ж, як повідомила суду свідок [PERSON] саме вона привезла грошові кошти з м. Лебедина до м. Суми для придбання автомобіля. Також суд вважає недоведеним твердження, викладене у позовній заяві стосовно того, що відповідач не міг користуватися спірним автомобілем, оскільки був позбавлений права керування транспортними засобами судом. Слід зазначити, що в обох досліджених судом постановах про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, останній керував саме автомобілем HYNDAI SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] . Факт керування зафіксовано до позбавлення відповідача права керування. Суд також звертає увагу на дату та час керування автомобілем, в одному випадку це 25.05.2023 о 09 год. 42 хв. у [ADDRESS] , в іншому випадку це 29.08.2023 о 07 год. 58 хв. в м. Суми по вул. Іллінська в районі буд. 91. Вказане свідчить як про те, що [PERSON] безперешкодно користування автомобілем HYNDAI SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] в різні дні та у різний час доби, так і те, що загалом автомобіль використовувався в інтересах сім`ї [PERSON] . У судовому засіданні як представник позивача так і позивач стверджували, що автомобіль було придбано саме для батьків [PERSON] . Однак такі доводи не узгоджуються як зі змістом позовної заяви так і установленими судом обставинами. Крім того, відсутність як у [PERSON] так і у [PERSON] доходів, достатніх для придбання автомобіля, не можуть спростовувати спільність майна подружжя, оскільки не було установлено дійсної вартості придбання спірного автомобіля з метою оцінки таких обставин, а відсутність відомостей про доходи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу не є безумовним підтвердженням такого, оскільки двоє дорослих осіб, які в тому числі використовують автомобіль, повинні були б здійснювати витрати на його утримання, поміж витрат на харчування, одяг, комунальні послуги і таке інше. Тобто в іншому випадку такі особи мали би повністю покладатися на доходи інших осіб, в тому числі батьків, однак таких відомостей суду надано не було. Фактично доводи позивача у позовній заяві зводились до того, що спірний автомобіль придбано за її власні кошти, які були подаровані їй батьком на день народження. Натомість в ході допиту свідків, позиція позивача зводилась до фактичного придбання спірного автомобіля батькам та за їх кошти. Суд зазначає, що у будь-якому випадку презумпція спільності права власності подружжя на майно не може бути спростована виключно поясненнями свідків, про що також зазначає Верховний Суд у постанові від 03.09.2024 у справі № 523/6344/21. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed