Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 05 жовтня 1999 року його дружина, [PERSON] (покупець) уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] з колективним сільськогосподарським підприємством «Слава» (продавець). Зазначений договір був укладений на Універсальній Товарній Біржі "Віконт-Т" за реєстраційним №1-465, та посвідчений підписами продавця, покупця, та керівником відділу Універсальної Товарної Біржі «Віконт-Т». Будинок був придбаний\~за\~5000 (п`ять\~тисяч)\~гривень.\~Сторонами\~була досягнута домовленість\~по всім\~істотним умовам\~договору і\~угода фактично виконана. Після цього дружина позивача вступила у володіння будинком, почала проживати в будинку зі своєю сім`єю, та використовувати на власний розсуд. 12.10.1999\~року Баштанським\~ бюро технічної\~ інвентаризації на вказаному договорі\~ зроблено реєстраційний \~напис на \~правовстановлюючому документі,\~згідно якого\~зазначений в\~цьому документі\~житловий будинок\~зареєстрований Баштанським\~БТІ на\~праві приватної власності за [PERSON] . Після укладення договору купівлі-продажу, договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на час його укладення цього не вимагалось відповідно до норм закону України «Про товарну біржу» (ч.2 ст.15 Закону). [INFO] дружина\~позивача -\~ [PERSON] -\~померла. 17.10.2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний будинок, оскільки інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наданий для видачі свідоцтва про право на спадщину договір, посвідчений товарною біржею, не може бути прийнятий нотаріусом як документ, що підтверджує право власності спадкоємця на житловий будинок, так як відповідно до ст.227 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1967 року, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Вирішити вказане питання у досудовому порядку в позивача немає можливості, оскільки КСП «Слава» припинило свою господарську діяльність, тому позивач змушений звернутися до суду. Позивач до суду не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином. Згідно телефонограми позивач прохав про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Від відповідача Баштанської міської ради Миколаївської області надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності їх представника. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб (з врахуванням того, що відповідно до наданої нотаріусом копії спадкової справи після померлої [PERSON] інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини) і відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст.\~206 ЦПК України\~є підставою для задоволення позову. З огляду на те, що належним чином повідомлені сторони до суду не з`явилися, в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов`язки сторін, суд ухвалив про слухання справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали ( копію договору купівлі продажу житлового будинку з реєстраційним написом; копію технічного паспорту на будинок; копію свідоцтва про смерть [PERSON] від 29.07.2023 року; копію свідоцтва про укладення шлюбу від 24.01.1975 року; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2023 року, копію спадкової справи після померлої [PERSON] ), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 1999 року [PERSON] , уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] з колективним сільськогосподарським підприємством «Слава». Зазначений договір був укладений, на Універсальній Товарній Біржі "Віконт-Т", реєстраційний №1-465, та посвідчений підписами продавця, покупця, та керівником відділу Універсальної Товарної Біржі "Віконт-Т". Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. Після укладення правочину купівлі-продажі, договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на час його укладення цього не вимагалось відповідно до норм Закону України «Про товарну біржу» (ч.2 ст.15 Закону). Таким чином судом встановлено, що при укладені угоди було порушене право покупця на належне оформлення договору купівлі-продажу квартири, який потребував нотаріального посвідчення відповідно до\~ст. 227 ЦК УРСР. Зазначені правовідносини врегульовані\~ст.47 ЦК УРСР\~(яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), із змісту якої слідує, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вказані обставини відповідач визнав. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За такого, у зв`язку з визнанням відповідачем позову позов підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст.\~47;\~227 ЦК УРСР\~та

Outcome: approved