Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] та стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно. В обгрунтування позову зазначає, що [INFO] позивач одружився з відповідачкою [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . 17.02.2023 року рішенням Красноградського районного суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано, визначено місцем проживанням дитини з батьком [PERSON] . Судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 28.10.2022 року з відповідача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини її заробітку. Відповідач з лютого 2022 року ухиляється від виконання свого обов"язку щодо виховання і утримання свого сина [PERSON] , не створює належних умов для його навчання та розвитку, не спілкується з ними, не цікавиться його здоров`ям чим порушує батьківські обов`язки. Крім того, дитина часто хворіє, потребує постійного догляду, через що позивач не може працювати, і вважає, що [PERSON] повинна сплачувати додаткові витрати на утримання сина в сумі 2000 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітного сина, та стягнути додаткові витрати на утримання сина в розмірі 2000 грн. В судове засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Клопотання про вікладення розгляду справи не надходило. Служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради до суду не прибула, направила до суду клопотання про слухання справи за відсутності повноважного представника Служби у справах дітей та сім`ї, позовну заяву [PERSON] підтримують. Так як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Відповідач проживає окремо від сина, не спілкується з ним, не займається його вихованням та матеріально не забезпечує. До органів опіки з питання порушення своїх прав як матері відповідач не зверталася. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 23.09.2024 року, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З довідки Красноградської міської ради №158 від 23 травня 2024 р. вбачається, що малолітній [PERSON] разом з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] , прабабусею [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню сина [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Син перебуває на утриманні батька [PERSON] у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення додаткових витрат суд вказує наступне. Згідно із ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що дитина часто хворіє і він не має змоги працювати. На підтвердження чого надано копію консультаційного висновку спеціаліста КНП Харківської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня" від 25.09.2023 року та виписку із медичної карти амбулаторного хворого, однак вказані докази не вказують на те, що позивач витрачає додаткові кошти на лікування сина. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є необгрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати удових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved