Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач АТ «Ідея Банк» звернулося до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 69\~599,71 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.04.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № Z62.19747.005123633. Пунктом 3 Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, Позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку: www.ideabank.ua занаступним \~ \~ \~ \~посиланням: https://ideabank.ua/sites/default/files/2019-11/%D0%9F%D1%83%D0%В1%D0%ВВ%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0%20%D1%83%D0%ВЗ%D0%ВЕ%D0%В4%D0%В0%2008.04.19-15.07.19.pdf. Згідно Кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 41171,00 грн. (сорок одна тисяча сто сімдесят одна гривня 00 копійок), зі сплатою 15 % річних, з поверненням сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів, у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 30.05.2024 має заборгованість 69\~599.71 грн., з яких: - 37\~731,08 грн прострочений борг; - 8\~759,53 грн прострочені проценти; - 6\~753,19 грн - заборгованість за простроченими відсотками; - 22\~998,13 грн прострочена плата за обслуговування кредиту; - 110,97 грн пеня. Ухвалою суду від 14.06.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представником відповідача до суду надано відзив, відповідно до якого відповідач не заперечує проти факту укладення Кредитного договору та не заперечує проти факту отримання грошових коштів у позику від Позивача у розмірі 41171,00 грн. (частина суми у розмірі 5370,13 грн. не була отримана, а відразу пішла на оплату ПрАТ «СК ПЗУ УКРАЇНА СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ», відповідно до умов Кредитного договору). Відповідач визнає наявність у неї простроченої заборгованості перед Позивачем за Кредитним договором, однак, може погоджується з розміром заборгованості. Відповідач посилається на те, що п.1.5 Кредитного договору та п.п.4.2, 5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Кредитного договору (в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості) є нікчемними, а отже, до них повинні бути застосовані наслідки виконання нікчемного правочину, а саме зарахування коштів, сплачених на «погашення плати за обслуговування по кредитному договору», в рахунок погашення основного боргу за Кредитним договором, в силу правового висновку Великої Палати Верховного Суду висловленого в постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Відповідачем надано контррозрахунок заборгованості із зарахуванням коштів, сплачених на «погашення плати за обслуговування по кредитному договору», як застосовності наслідків нікчемності частини правочину. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що 09.04.2019\~року між\~Позивачем та\~Відповідачем було\~укладено Договір\~кредиту та\~страхування №Z62.19747.005123633,\~відповідно до\~умов якого відповідач отримав грошові кошти у позику від Позивача у розмірі 41171,00 грн. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору визначено тип кредиту, як «Ідеальний». Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено суму кредиту в розмірі 41171,00 грн. Пунктом 1.3 Кредитного договору встановлена процентна ставка в розмірі 15,00% річних та її тип «змінювана». Пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено строк кредитування 48 місяців. За визначенням п.1.5 Кредитного договору: «Під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5Додатку №1, як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами банку. Тарифи є невід`ємною частиною договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та розміщені на веб-сайті банку: https://ideabank.ua». Відповідно до п.9.8.2 Публічної пропозиції АТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО): «плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо…». Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість. Згідно з частинами 1-3, 5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/ оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що «Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п.3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку». Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Отже, суд дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про застосування наслідків нікчемності частини правочину, обґрунтованість наданого представником відповідача контррозрахунку заборгованості із зарахуванням коштів, сплачених на «погашення плати за обслуговування по кредитному договору». Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial