Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» Бруско Олександр Васильович, через систему «Електронний суд», звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», ЄДРПОУ 41084239, заборгованість за договором про надання кредиту №216292-КС-002 від 11.02.2021 року, що становить 68 850 (шістдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 02 коп., з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 32 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 35 250,02 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 1 600,00 грн. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. Позов обґрунтовано наступним, що [INFO] [PERSON] (далі за текстом - відповідач/позичальник) уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі за текстом - кредитодавець/позивач) договір про надання кредиту №216292-КС-002. Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту №216292-КС-002 від 11.02.2021. До укладення кредитного договору відповідача було належним чином ідентифіковано за допомогою відеоверифікації була здійснена перевірка особи, яка звернулась за отриманням кредиту з особою, якій належить фінансовий номер телефону ( [NUMBER] )та паспорт громадянина України серії [NUMBER] , що в повній мірі підтверджує факт звернення саме відповідача за оформленням кредиту до ТОВ «БІЗПОЗИКА». Вказує, що 11.02.2021 року позичальнику було надано кредит в розмірі 32 000,00 грн., двома платежами в розмірі 20 000,00 грн. та 12 000,00 грн., на картковий рахунок вказаним відповідачем в особистому кабінеті, строком на 24 тижні - до 29.07.2021 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,65181718% в день (фіксована ставка) та сплати комісії за надання кредиту у розмірі 1 600,00 грн. Кредит надавався на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначеним кредитним договором та правилами надання споживчих кредитів. В подальшому сторонами договору строки виконання грошових зобов`язань позичальника за договором більше не переносились. Відповідач всупереч умовам кредитного договору, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав - оскільки взагалі не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого має місце порушення позичальником його зобов`язань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання кредиту №216292-КС-002 від 11.02.2021, складає: 68 850,02 грн., з яких заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 32 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 35 250,02 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 1 600,00 грн. За викладених обставин позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх порушених прав. 26 серпня 2024 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.54). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с.55,56). 31.10.2024 року відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, вони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, представником відповідача адвокатом Ковтуном М.В., через канцелярію суду подано заяву в якій він просить розгляд справи провести у відсутність сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, представником відповідача адвокатом Ковтуном М.В., через канцелярію суду подано пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких представник позивача просить суд при ухваленні рішення врахувати, що розмір відсотків, що визначені при укладанні кредитного договору та підлягають до стягнення з відповідача, є завищеними та не відповідають передбаченим п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправдних додаткових прибутків позивачем. Крім того, представником відповідача адвокатом Ковтуном М.В., подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки на думку представника відповідача строк звернення з позовними вимогами про стягнення заборгованості позивачем пропущено, і останній не звертався із заявою до суду про поновлення строку на звернення з позовом до суду. 31.10.2024 року представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у судове засідання не з`явився, він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 22.10.2024 року засобами системи «Електроний суд» надіслав заяву в якій просив повністю відмовити у задоволенні вимог [PERSON] , які містяться в заяві про застосування строків позовної давності, підписаній її представником адвокатом Ковтуном М.В. від 14.10.2024 року та поданій ним до суду від імені відповідача. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 216292-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а.с.12-23). Відповідно до ч.1 Договору № 216292-КС-002 про надання кредиту, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 32 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів. Строк, на який надається кредит 24 тижнів, тобто до 29 липня 2021 року. Процентна ставка за кредитом в день 0,65181718 фіксована. Комісія за надання кредиту становить 1 600,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 32 000,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 56 760,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 261,05674175 процентів. Сторонами в п. 3 Договору № 216292-КС-002 про надання кредиту було погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 32 000,00 грн. що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування коштів [PERSON] (а.с.24,24 зворот). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 15 серпня 2024 року у [PERSON] наявна заборгованість за договором № 216292-КС-002 про надання кредиту від 11 лютого 2021 року, яка складається з 68 850,02 грн., з яких заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 32 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 35 250,02 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 1 600,00 грн. (а.с.31,32). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із вищезазначеного встановлено, що відповідач [PERSON] звернулася до ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» з метою отримання кредитних коштів, за результатами її звернення, 11.02.2021 року було підписано договір №216292-КС-002 про надання кредиту, після підписання якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у визначеному розмірі, який був обумовлений між сторонами умовами договору. На підставі укладеного договору про надання кредиту відповідачу надано грошові кошти у розмірі 32 000,00 грн, що підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій №373774983 від 11.02.2021 року на суму 20 000,00 грн; №373775251 від 11.02.2021 на суму 12 000,00 грн., відтак ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав своєчасно і повністю, надавши кредиті кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 850,02 грн., з яких заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 32 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 35 250,02 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією - 1 600,00 грн. Суд погоджується з думкою представника відповідача про, те що стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 35 250,02 грн.; та заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією у сумі 1 600,00 грн., є завищеними та не відповідають передбаченим п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправдних додаткових прибутків позивачем. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим та не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 35 250,02 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг товариства, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 32 000,00 гривень. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти становлять суму 32 000,0 грн, що є сумою заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита), а отже вказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача. У іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 35 250,02 грн.; та заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією у сумі 1 600,00 грн., слід відмовити. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Враховуючи, що з 12.03.2020 року по 30 червня 2023 року на території України діяв карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на період введення на території України карантину. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, трирічний строк позовної давності продовжувався на час дії карантину та продовжується у період дії воєнного стану. Воєнний стан в Україні триває і на даний час. Дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір відповідно до платіжної інструкції №2684 від 15 серпня 2024 року в розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1). Враховуючи зазначене вище, та у зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №216292-КС-002 від 11.02.2021 року, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 114,30 грн. (32 000 грн./68 850,02 грн. х100% = 46%, 2 422,40 грн. х 46% = 1 114,30 грн.) на користь позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 25.11.2022 року (а.с. 36-38), копію рахунку-фактури №Р-00000150 від 09.08.2024 за надання правової допомоги згідно Розділу 2 Договору про надання правової допомоги від 25.11.2024, а саме за підготовку позовної заяви щодо стягнення коштів з [PERSON] (а.с.39); копію акту №Р-00000150-09-08/24 (здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.08.2024 (а.с.40); копію платіжної інструкції №2664 від 12.08.2024 про перерахування коштів у сумі 5 000,00 грн. АО «Правовий баланс» (призначення платежу: оплата за надання правової допомоги про стягнення заборгованості з [PERSON] ) (а.с.41); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР №000217 (а.с.42). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, витраченого часу на її надання є співмірним з вартістю послуг, визначених договором. Суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Outcome: partial