Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

30 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 18 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 73, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох їхніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 10000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 18 вересня 2004 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем у них не склалося, із часом вони зрозуміли, що мають різні погляди на життя. Через постійні непорозуміння і сварки між ними втрачені почуття поваги, довіри та любові. Їхні намагання зберегти сім`ю виявилися марними. Фактично їхня сім`я припинила своє існування з березня 2022 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Їхні діти залишилися проживати разом із матір`ю. Домовленості щодо утримання дітей батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяє йому надавати їй матеріальну допомогу на утримання двох його синів. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Сімутін Р.В. у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у відсутність сторони позивача, позов підтримують повністю, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує, оскільки з березня 2022 року позивач проживає за кордоном, їхня сім`я фактично розпалася. Також він не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача [PERSON] аліментів на їхніх двох дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 10000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 73. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Із березня 2022 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу сторін, оскільки подальше його збереження та спільне проживання з відповідачем суперечить її інтересам. Також стверджує, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків щодо утримання двох їхніх дітей, які проживають разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] відзив на позов до суду не подавав, у поданій до суду заяві зазначав, що позов він визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача [PERSON] аліментів на двох їхніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 10000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, не заперечує. Відповідно до ч. ч. 6, 8, 10 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18 виклав правовий висновок та зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню і в частині вимог про стягнення аліментів на двох дітей сторін: сина [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 10000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 30 травня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів на дітей звільнена, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України із [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 % визначеної законом ставки судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved