Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~04.09.2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55598,02 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 05.11.2013 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено угоду про надання кредиту, шляхом підписання відповідачем оферти. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 75000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних. Тієї ж дати, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить усі умови кредитування, у тому числі суму кредиту, валюту грошових коштів, строк повернення коштів, розмір відсоткової ставки, розміри пені та штрафів, порядок повернення кредиту. 20.09.2021 року між АТ «Альфа Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до Додатку 1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняло від АТ «Альфа Банк» право вимоги у тому числі за кредитним договором № 630048988 від 05.11.2013 року, укладеним з [PERSON] , заборгованість якого станом на день укладення цього договору становить у загальній сумі 55598,02 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.09.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 06.11.2024 року представник позивача не з`явився, проте 11.10.2024 року від представника позивача надійшла заява у якій він просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 05.11.2013 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено угоду про надання кредиту, шляхом підписання відповідачем оферти. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 75000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних. Тієї ж дати, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить усі умови кредитування, у тому числі суму кредиту, валюту грошових коштів, строк повернення коштів, розмір відсоткової ставки, розміри пені та штрафів, порядок повернення кредиту. З наданої до суду позивачем виписки по особовим рахункам відповідача з 05.11.2013 року по 08.04.2024 рік вбачається отримання відповідачем грошових коштів за вказаним кредитним договором. 20.09.2021 року між АТ «Альфа Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до Додатку 1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняло від АТ «Альфа Банк» право вимоги у тому числі за кредитним договором № 630048988 від 05.11.2013 року, укладеним з [PERSON] , заборгованість якого станом на день укладення цього договору становить у загальній сумі 55598,02 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги №3 від 20.09.2021 року набуло право вимоги за кредитним договором № 630048988 від 05.11.2013 року, укладеним з [PERSON] . У відповідності до наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 630048988 від 05.11.2013 року, в останнього станом на 20.09.2021 рік наявна заборгованість у загальному розмірі 55598,02 грн., яка відповідає сумі заборгованості, станом на час набуття позивачем права вимоги за цим договором, на підставі договору про відступлення права вимоги №3 від 20.09.2021 року. Згідно положень\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,\~629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1\~ст.638 ЦК України). Згідно зі\~ст.634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилом ч.1\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2\~ст. 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що між АТ «Альфа Банк» та відповідачем\~\~належним чином укладено кредитний договір № 630048988 від 05.11.2013 року, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти, які виплачені останньому належним чином. Також, позивачем належним чином набуто право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2\~глави 71 ЦК України\~«Кредит». Відповідачем в порушення вимог ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема сплату наявної заборгованості за договором, на що посилається позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача\~\~є обґрунтованими, підлягають задоволенню, стягненню з відповідача, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № 630048988 від 05.11.2013 року, підлягає на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанси»» заборгованість станом на 20.09.2021 рік у загальному розмірі 55598,02 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: - договір №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року укладений між позивачем та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною; - акт №1 приймання-передачі послуг від 15.07.2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною, за умовами якого позивачем прийняті юридичні послуги відповідно до договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року, на загальну суму 9200,00 грн., які складаються з: надання первинної консультації замовнику у справі - 1000,00 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника по справі - 4000,00 грн., підготовка позовної заяви - 4200,00 грн.; - платіжну інструкцію переказу коштів №3571 від 29.07.2024 року на суму 9200 грн. Згідно частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Суд бере до уваги, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру. Відповідно до ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Одночасно судом враховується, що відповідачем не надано жодних заперечень чи клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу. Оскільки, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати з оплати правової допомоги в розмірі 9200 грн. 00 коп. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 3028,00 грн.

Outcome: approved