Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений постановою б/н від 01.02.2010 року слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] , реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 9601356 від 10.03.2010 16:48:56. В обґрунтування заявлених вимог та підстав звернення позивач [PERSON] вказує, що вона є членом ЖБК «Алмаз», від якого отримала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , шляхом повної сплати пайового внеску в грудні 1992 року. З інформаційної довідки з ДРРП від 15.11.2023 року позивачу стало відомо, що на вказану квартиру на підставі постанови бн від 01.02.2010 року слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ст.лт. [PERSON] накладено арешт. Накладення арешту зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Ірпінською державною нотаріальною конторою 10.03.2010 року. Зазначає, що з невідомих причин, як у постанові слідчого, так і в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна вказана невідома особа - [PERSON] , код відсутній. Позивач вважає, що постанова слідчого є необґрунтованою та відповідно незаконною, у зв`язку з чим [PERSON] зверталась до органів Національної поліції України та прокуратури з відповідною скаргою на постанову слідчого. З огляду на те, що скарга на постанову слідчого не була розглянута, та рухалася по другому колу без розгляду (Києво-Святошинська окружна прокуратура Бучанська окружна прокуратура - поліція м.Ірпінь, - поліція м.Боярка - поліція м.Ірпінь, - поліція м.Боярка), 26.02.2024 року [PERSON] було направлено скаргу на постанову слідчого до Київської обласної прокуратури. \~ \~ \~ \~25.03.2024 року Київська обласна прокуратура направила позивачці лист за №09/01/1-299 вих №24, в якому повідомлено про те, що за результатами досудового розслідування 05.09.2018 року слідчим СУ ГУНП в Київській області Радченком Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з встановленою відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. На даний час вказана постанова слідчого в порядку, передбаченому КПК України, не оскаржувалась та не скасовувалась. В порядку досудового врегулювання спору [PERSON] також зверталась із заявою від 22.04.2024 року до Ірпінської міської державної нотаріальної контори, в якій просила Ірпінську міську державну нотаріальну контору вжити заходи щодо скасування зазначеної реєстраційної дії, у відповідь на що позивачці рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання зняття арешту. Таким чином [PERSON] вжиті всі можливі способи досудового вирішення питання про зняття арешту на квартиру, належну їй на праві приватної власності, тому позивач вимушена звернутись до суду в даним позовом за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 20.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Витребувано зі Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали кримінального провадження №12012100200000890, або їх належним чином засвідчені копії. 10.09.2024 року представник відповідача ГУ НП у Київській області Мєзєс О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених позивачем вимог та викладених обставин. Вказала, що питання про зняття арешту з майна, що накладений в рамках кримінального провадження, підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області про зняття арешту з квартири в повному обсязі. 15.10.2024 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Спростовувала твердження представника відповідача щодо вирішення питання про зняття арешту з майна за правилами кримінального судочинства, наполягала на їх вирішенні в порядку цивільного судочинства з огляду на судову практику. Ухвалою суду від 28.10.2024 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони та інші учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явились. 04.11.2024 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] від 01.02.2010 року, накладено арешт на квартиру, належну на праві приватної власності [PERSON] , чи її частину, належну їй, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Що також підтверджується наявною у матеріалах справи Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, де зазначено реєстраційний номер обтяження: 9601356; зареєстрований 10.03.2010 16:48:56 за №9601356 реєстратором: Ірпінська міська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова бн, 01.02.2010, СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області старший лейтенанта міліції [PERSON] ; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; заявник: Ірпінська міська державна нотаріальна контора. Як вбачається з наявних матеріалів справи, [PERSON] зверталась зі скаргою на постанову про накладення арешту на майно від 01.02.2010 року до Бучанського РУП ГУ НП у Київській області, ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП у Київській області, яка неодноразово направлялась для розгляду в межах компетенції та прийняття рішення, Бучанської окружної прокуратури та Київської обласної прокуратури. Відповідно до відповіді Київської обласної прокуратури, за результатами розгляду скарги на постанову про накладення арешту на майно від 01.02.2010 року, повідомили [PERSON] про те, що СВ ГУНП в Київській області проводилось досудове розслідування за №12012100200000890 від 12.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. За результатами досудового розслідування 05.09.2018 року слідчим СУ ГУНП в Київській області Радченком Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого, в порядку передбаченим КПК України не оскаржувалась та не скасовувалась. За результатами розгляду звернення [PERSON] до Ірпінської державної нотаріальної контори від 23.04.2024 року за вх.№240/01-16, про зняття арешту з квартири за [ADDRESS] , останню повідомлено про те, що дійсно на підставі постанови старшого слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] від 01.02.2010 року Ірпінською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на вказану квартиру (номер обтяження 9601356). Вказали, що з моменту накладення арешту з 10.03.2010 року до сьогоднішнього дня, до нотконтори не надходило жодних документів щодо скасування вказаного арешту. Надали рекомендації звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту. З отриманої судом інформації, наданої СУ ГУ НП в Київській області, на виконання вимог ухвали суду від 20.06.2024 року, встановлено, що 05.09.2018 року слідчим СУ ГУНП в Київській області Радченком Є.В. на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за №12012100200000890 від 12.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, в рамках якого, постановою старшого слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] від 01.02.2010 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . З копії довідки за №28 від 16.11.2023 року, виданої ЖБК «Алмаз» вбачається, що позивач [PERSON] є членом ЖБК «Алмаз», від якого отримала двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Пайовий внесок сплачений повністю в грудні 1992 року. Відповідно до наданої КП «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» інформації, станом на 31.12.2012 року вищевказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого на підставі довідки ЖБК «Алмаз» №30 від 26.07.1993 року, дата реєстрації 09.04.1996 року. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,\~16 Цивільного процесуального кодексу України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про\~зняття арешту\~з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Згідно ст.16\~Цивільного кодексу України кожна\~особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. У відповідності зі\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1\~ст.4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~статтею 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України\~встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 392 ЦК України\~передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно з частини першої\~статті 174 КПК України\~підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено\~статтею 174 КПК України\~2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на належну на праві приватної власності позивачці [PERSON] квартиру було накладено не ухвалою слідчого судді, а постановою слідчого під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень\~КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9\~розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року\~питання\~про зняття арешту\~з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відтак, справа про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень\~КПК 1960\~року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №2-3392/11 (Постанова від 24.04.2019 року). У відповідності до п.21.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа №727/2878/19, провадження №14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка\~не була учасником кримінального провадження, розпочатого за\~Кримінально-процесуальним кодексом України\~(далі -\~КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому\~КПК України 1960 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц) або\~КПК України 2012 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно до ч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч.1, 2, 3, 4, 8\~ст.83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів щодо того, що позивачка є учасником кримінального провадження, в рамках якого було накладено арешт на належну їй квартиру, крім того, судом не встановлено, а відповідачем не доведено наявність підстав для продовження існування заходу забезпечення у виді арешту квартири у рамках кримінального провадження, враховуючи наявність чинної постанови про закриття кримінального провадження, в межах якого накладено арешт на належну позивачці [PERSON] .. У той час, як існування відповідного обтяження фактично позбавляє позивачку права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про звільнення майна з-під арешту. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved