Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] було укладено кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням останнім його умов, право вимоги за яким було відступлено ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору факторингу. Ухвалою Новоселицького районного суду від 19.03.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та встановлено 15-ти денний строк для подачі відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, а для подачі відповіді на відзив - п`ять днів з дня отримання відзиву. Представник позивача в судове засідання не з`явився хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. Відповідач у встановлений судом строк подав до суду відзив, в якому визнав позовні вимоги в частині сплати тіла кредиту, в іншій частині не погоджувався оскільки вважає, що строк кредитування закінчився після 16 днів з дня отримання кредиту, а отже, з огляду на відсутність між сторонами домовленості щодо пролонгації кредитного договору нараховані позивачем відсотки поза цим строком є нічим іншим як заходами відповідальності, нарахування яких у період дії карантину та воєнного стану заборонено. Також вказує, що на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів позивачем не надано первинних бухгалтерських документів. Крім цього зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази переходу прав вимоги за кредитним договором від ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» до правонаступників, не доведено, що під час укладення кредитного договору його сторони погодили всі його істотні умови, одна розмір заборгованості, як і факт видачі відповідачу коштів не підтверджені. З огляду на зазначене просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків у розмірі 28668,4 гривень та витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 травня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» було укладено електронний договір про надання фінансових послуг №2112461596504 «Стандартний» (далі договір, кредитний договір), за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил (п.1.1.). Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3.). Відповідно до п.1.4 договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначено у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. У разі підписання електронного договору, останній буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) Товариства (п.1.5). Згідно з п.1.6 договору, датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових), а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Пунктом 1.9 договору визначено граничний строк кредитування (строк дії Кредитного договору): 1 рік. Відповідно до п.4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ»». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа. За п.4.3 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «D6» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Аналогічна інформація зазначена в додатку №1 до Кредитного договору, Заявка-анкета (для отримання кредиту), яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором «D6». У заяві-анкеті зазначено особисті дані [PERSON] та маска карткового рахунку [NUMBER] . Також зазначено, що ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просить товариство надати йому кредит на особисті потреби у розмірі 4000 гривень. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язалася повернути кредит у розмірі 4000 гривень та сплатити проценти у розмірі 1280 гривень (абз. 2 заяви-анкети). Розмір відсотків за користування кредитом у заяві-анкеті визначено аналогічний тому, який вказаний у п.1.4. кредитного договору. ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 4000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів за кредитним договором №2112461596504 від 04 травня 2024 року, та й до того ж, отримання вказаної суми підтверджується відповідачем у відзиві. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на день подачі позову відповідач має заборгованість в розмірі 75927 гривень, яка складається з: 4000 гривень - заборгованість за кредитом та 71927 гривень - заборгованість по відсотками за період з 04 травня 2021 року по 03 травня 2022 року. Разом з тим у позовній заяві позивач вказав, що враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності останній просить стягнути частину заборгованості у розмірі 32668,4 гривень, яка складається з: 4000 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 28668,4 гривень - заборгованість за відсотками. Підпунктом 2.1.1.7 кредитного договору передбачено, що ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» передало (відступило) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №2112461596504 від 04 травня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників. 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №2112461596504 від 04 травня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників. Отже, до «ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до укладеного договору факторингу №10-01/2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, заборгованість за яким складає 75927 гривень Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і підписав вищевказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом прийнято до уваги, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачем не був би укладений. Відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Твердження представника відповідача про те, що матеріалами справи не підтверджується ознайомлення [PERSON] на сайті з Правилами надання грошових коштів є безпідставними і спростовуються підтвердженнями відповідача, викладене у п.4.1 вищевказаного договору та п.8 прикінцевих положень Додатку №1 до кредитного договору Заява-анкета (для отримання кредиту). Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору, до того ж вказана обставина стороною відповідача не заперечується. Крім цього, доводи відзиву на позовну заяву, що у матеріалах справи немає первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту є безпідставними, з огляду на таке. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Так, з розрахунку заборгованості наданого позивачем та листа директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів за кредитним договором №2112461596504 від 04 травня 2021 року у своїй сукупності, судом встановлено, що 04 травня 2021 року о 20 годині 08 хвилин на рахунок [PERSON] було зараховано суму в розмірі 4000 гривень (платіжний сервіс WayForPay). До того ж факт отримання грошових коштів підтверджується стороною позивача. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 4000 гривень за договором про надання фінансових послуг №2112461596504 від 04 травня 2021 року, а наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості [PERSON] за цим договором. Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4000 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 28668,4 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору, і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами (п.п.1.3.-1.4., п.1.9. договору). Так, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Твердження представника відповідача про те, що строк кредитування за договором №2112461596504 від 04 травня 2021 року становить 16 днів і зі спливом цього строку припинилось право нарахування процентів передбачених кредитним договором, є безпідставними, адже умовами цього договору чітко визначено, що строк кредитування (граничний строк кредитування) становить 1 рік (п.1.9. договору, аналогічне положення міститься також у Додатку №1 до кредитного договору Заяві-анкеті (для отримання кредиту)), а 16 днів це орієнтований строк повернення кредиту. Згідно із п.4.2. договору, в разі, якщо сума кредиту лишається не повернутою після орієнтованого строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено в межах строку кредитування, узгодженого сторонами правочину. Таким чином, в даному випадку правомірно застосована регулятивна норма - ч.1 ст.1048 ЦК України, а не охоронна - ч.2 ст.625 цього Кодексу. Такий висновок суду узгоджується із позицію Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові №910/17048/17 від 18 січня 2022 року. Суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача по відсотках за користування кредитом за договором №2112461596504 від 04 травня 2021 року становить 75927 гривень за період часу з 04 травня 2021 року по 03 травня 2022 року. Водночас, позивачем заявлено до стягнення суму відсотків за користування кредитними коштами за цей період лише в розмірі 28668,4 гривень. Судом встановлено, що розмір заборгованості по відсотках визначений судом не узгоджується із сумою заборгованості наведеною ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», оскільки останнім було віднято суму в розмірі 32579,2 гривень від суми заборгованості по відсотках за період з 04 травня по 30 листопада 2021 року. При цьому підстави такої дії суду не повідомлені. Крім цього позивачем заявлено вимогу про стягнення лише частини заборгованості по відсотках. Однак, в цілому розрахунок відповідає умовам кредитного договору і вимогам чинного законодавства України. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, заявлений стороною позивача. Також ним не було надано контррозрахунок таких вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за договором про надання фінансових послуг №2112461596504 від 04 травня 2021 року, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, в сумі 28668,4 гривень. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до позивача ним було надано договори факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Згідно із п.6.1.4. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. 03 грудня 2021 року на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» сплатило фінансування, що підтверджується відповідним платіжним дорученням та підписано додаток №2 форма акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу. 03 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було складено форму реєстру боржників у паперові формі (додаток №3). 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №2112461596504 від 04 травня 2021 року. Згідно із п.5.2. вищевказаного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором на набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4). 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було складено вищевказаний акт. Вказані докази підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором від ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують презумпцію правомірності вищевказаних договорів факторингу, а отже вони є правомірним. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32668,4 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3028 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 23 січня 2024 року. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). Судом встановлено, що 02 січня 2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2023. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження виконання адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» умов вищевказаного договору, суду надано витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п.4.1. договору). Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п.4.5. договору). У відповідності до заявки про надання юридичної допомоги №68 від 02 січня 2024 року, вартість надання адвокатським об`єднанням ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» юридичної допомоги з супроводу примусового стягнення з відповідача заборгованості становить 13000 гривень, з яких: вартість усної консультації з вивченням документів 3000 гривень (2 години); вартість складання позовної заяви 10000 гривень (5 години). Вищевказане узгоджується й з витягом з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 18 січня 2024 року, підписаним сторонами правочину. За змістом п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року позивачем було сплачено адвокатському об`єднанню гонорар в сумі 51000 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 10 січня 2024 року. Із вищевказаного платіжного документа не можливо встановити сплату позивачем адвокатському об`єднанню гонорару саме в частині виконання заявки №68 від 02 січня 2024 року. Водночас, судом прийнято до уваги, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. За змістом ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 і ч.6 ст.137 ЦПК України). Зокрема відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відзиві на позовну заяву представником відповідача заперчувався розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на його неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокат робіт, ціною позову. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved