Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства. Заяву мотивовано тим, що [PERSON] з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Сторони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, але шлюб між ними зареєстровано не було. У подальшому [INFO] у сторін народився син [PERSON] . При реєстрації сина запис про батька було зроблено зі слів матері. Батько дитини [PERSON] з народження сина виконував свої батьківські зобов`язання щодо піклування та виховання сина, а також матеріального забезпечення. З 01.12.2022 [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині ВЧ [NUMBER] . Відповідно до Акту службового розслідування від 28.02.2023, останній вважається зниклим безвісти в ході виконання ним обов`язків щодо захисту Батьківщини, суверенітету та територіальної цілісності України. 06.08.2024 заявницею було проведено генетичний аналіз про біологічну спорідненість між дитиною [PERSON] та бабусею [PERSON] , яка є рідною матір`ю зниклого безвісти [PERSON] . Згідно із висновком про біологічну спорідненість [PERSON] із імовірністю 99,8343853461% може бути біологічною бабусею [PERSON] . На підставі наведеного заявниця просить визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису про народження № 1341 від 12.09.2017, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та записати батьком [PERSON] - [PERSON] . 27.08.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні, призначене на 22.10.2024, не була присутня. До суду від представника заявниці - адвоката Шахненко О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони заявника, просила задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свого представника не направили в судове засідання. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину нез`явлення представника до суду не повідомлено. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved