Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури начальник Перечинського відділу окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації в Закарпатській області матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 36 309,17 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Ужгородською окружною прокуратурою вивчено питання стану повернення надміру виплачених коштів у вигляді соціальної допомоги сім`ям з дітьми внаслідок приховання чи навмисного подання неправдивих даних про їх дохід і майновий стан та з інших питань. Вивченням матеріалів кримінального провадження №12021078130000129 від 19 листопада 2021 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, встановлено, що така 05 лютого 2019 року з метою незаконного збагачення, знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно внесла до заяви № 528 від 05 лютого 2019 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховавши інформацію про постійне проживання з батьком дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яку подала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації, в результаті чого в період з лютого по липень 2019 року незаконно отримала соціальну допомогу як одинока мати на суму 8 018,98 грн, чим завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА у вигляді незаконного отримання коштів на вказану суму. Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2021 року у справі № 304/1589/21, який набрав законної сили 30 грудня 2021 року та в апеляційному порядку не оскаржувався, затверджено угоду про визнання винуватості, [PERSON] визнано винною та засуджено до покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, а також на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік. Поряд з цим, вивченням матеріалів кримінального провадження № 12021071130000204 від 26 листопада 2021 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, встановлено, що така 14 серпня 2019 року, 13 лютого та 03 серпня 2020 року, 04 лютого та 09 серпня 2021 року з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, знаючи, що не має права на отримання допомоги соціальної допомоги як одинока мати, умисно, повторно внесла до заяв № 2549 від 14 серпня 2019 року, № 647 від 13 лютого 2020 року, № 1764 від 03 серпня 2020 року, № 430 від 04 лютого 2021 року та № 2126 від 09 серпня 2021 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховавши інформацію про постійне проживання з батьком дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яку подала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації, внаслідок чого за період із серпня 2019 року по листопад 2021 року незаконно отримала соціальну допомогу як одинока мати на загальну суму 28 290,19 грн, чим завдала збитків державі в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА у вигляді незаконного отримання коштів на вказану суму. Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2021 року у справі № 304/1631/21, який набрав законної сили 14 січня 2022 року та в апеляційному порядку не оскаржувався, затверджено угоду про визнання винуватості обвинувачену [PERSON] визнано винною та засуджено до покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із врахуванням положень, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України, а також на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік. Як видно з листа Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації, на даний час завдана вказаними кримінальними правопорушеннями шкода в розмірі 36 309,17 грн, встановленими вироками Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2021 року у справі № 304/1589/21 та від 14 грудня 2021 року у справі №304/1631/21, засудженою не відшкодована. Звертає увагу на те, що збитки, які з вини [PERSON] , заподіяні державні, негативно впливають на фінансування інших бюджетних програм, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі соціального забезпечення, пов`язаних з ними державних гарантій. Оскільки цивільні позови у даних кримінальних провадженнях не заявлялися, а в добровільному порядку [PERSON] завдану шкоду не відшкодувала, тому просить позов задовольнити. У судове засідання прокурор [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області Ковач О.Й. у судове засідання також не з`явилася, однак в електронній формі через систему «Електронний суд» подала заяву про проведення розгляду справи без її участі, цивільний позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2021 року, що набрав законної сили 31 грудня 2021 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; на підставі статей 75, 76 КК України звільнено [PERSON] \~ від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а. с. 26-29). Вказаним вироком встановлено, що 05 лютого 2019 року обвинувачена [PERSON] з метою незаконного збагачення, знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно внесла до заяви № 528 від 05 лютого 2019 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховавши інформацію про постійне проживання з батьком дитини [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , - [PERSON] , яку подала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації, в результаті чого в період з лютого по липень 2019 року незаконно отримала соціальну допомогу на суму 8 018,98 грн, чим спричинила державі в особі Управління збитки на вказану суму. Також суд встановив, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2021 року, що набрав законної сили 14 січня 2022 року, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 грудня 2021 року між начальником Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури Запольським Денисом Євгеновичем та обвинуваченою [PERSON] . [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2021 року у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, більш суворим, що призначене за даним вироком, остаточно до відбуття за сукупністю кримінальних правопорушень призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а. с. 30-33). Вказаним вироком встановлено, що 14 серпня 2019 року, 13 лютого та 03 серпня 2020 року, 04 лютого та 09 серпня 2021 року обвинувачена [PERSON] з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно, повторно внесла до заяв № 2549 від 14 серпня 2019 року, № 647 від 13 лютого 2020 року, № 1764 від 03 серпня 2020 року, № 430 від 04 лютого 2021 року та №2126 від 09 серпня 2021 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховавши інформацію про постійне проживання з батьком дитини [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , - [PERSON] , яку подала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із серпня 2019 року по листопад 2021 року незаконно отримала соціальну допомогу як одинока мати на загальну суму 28 290,19 грн, чим спричинила державі збитки на вказану суму. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З повідомлень Управління соціального захисту населення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області від 19 лютого 2024 року № 210/01-27 та від 26 лютого 2024 року № 257/01-27 вбачається, що цивільні позови у вказаних кримінальних провадженнях не заявлялися, а в добровільному порядку [PERSON] завдану шкоду на загальні суми 28 290,19 грн та 8 018,98 грн грн не відшкодовувала (а. с. 19, 24). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 06 березня 2023 року у справі справа № 341/2087/13 (провадження № 61-11395св21). Також частинами першою та другою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з законом. Органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Відповідно до пункту 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою Кабінет Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, якщо малозабезпеченою сім`єю приховано або подано недостовірні дані про доходи та майновий стан або органом соціального захисту населення отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого надміру виплачено кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої сім`ї; повідомляють уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення. Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги повертаються: отримувачем державної соціальної допомоги самостійно; за згодою отримувача державної соціальної допомоги у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок суми наступних виплат державної соціальної допомоги у розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру виплачених сум державної соціальної допомоги такі суми стягуються в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене та те, що вина [PERSON] у завданні майнової шкоди унаслідок незаконного отримання соціальної допомоги встановлена вироками суду, які набрали законної сили і нею не оскаржувалися, така шкода відповідачем у добровільному порядку не відшкодована, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мав понести позивач у сумі 3 028 грн, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved