Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

28.08.2024 позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування у сумі 12949,83 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним надавалися і надаються відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, від надання яких відповідач не відмовляється. Однак, у свою чергу відповідач своєчасної оплати за надані йому послуги не проводить, завдаючи тим самим шкоди інтересам позивача. У зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача перед позивачем, як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги, у період з 01.07.2021 по 30.06.2024. Станом на 01.07.2024 така заборгованість становить 5613,32 грн. за послуги водопостачання, 6627,91 грн. за послуги водовідведення та 708,60 грн. плати за абонентське обслуговування, що підтверджено випискою за період з 01.07.2021 по 30.06.2024.\~ Заборгованість за послуги централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 становить 12949,83 грн. і залишається не погашеною на день звернення до суду. За наведених обставин позивач вимушений звернутись до суду з позовом про примусове стягнення боргу і просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення та за абонентське обслуговування у загальній сумі 12949,83 грн. та судові витрати (а.с. 1-5). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.08.2024 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 17-18). 02.09.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 20-21). 24.10.2024 ухвалою суду витребувано докази (а.с. 44-45). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд вказаної справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористалася. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-які інші клопотання відповідач не подавала. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 04.11.2024 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України\~підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини регулюються\~ЦК України,\~ Законами України "Про житлово-комунальні послуги" і "Про питну воду і питне водопостачання", а також Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року. Згідно\~статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно\~статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша\~статті 901 ЦК України). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно зі статями 322, 360 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, враховуючи положення статей\~317,\~322,\~360 ЦК України\~власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). При зверненні до суду, позивачем пред`явлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Судом здійснювались\~запити щодо\~місця реєстрації\~відповідача.\~Відповідно до відповіді №815898 від 30.09.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, відомості щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , відсутні (а.с. 27). Відповідно до відповіді з ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківській області, яка надійшла на адресу суду 16.09.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за зазначеною в позовній заяві адресою: [ADDRESS] , не значиться (а.с. 25). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №401469259 від 30.09.2024, зареєстрованого право власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] не вбачається (а.с.51-52). Натомість власниками квартири з 20.08.2018 є інші особи. Належних клопотань про заміну відповідача у встановлений законом строк позивачем не подано. Відтак, судом встановлено, що [PERSON] не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , така квартира не належить їй на праві власності, даних, що така є наймачем спірної квартири відповідно до закону також немає. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга\~статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя\~статті 51 ЦПК України). Зазначене свідчить про те, що суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення лише за наявності належного складу відповідачів у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного позовні вимоги до відповідача [PERSON] безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем слід залишити за ним. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 13, 78, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed