Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу договору дарування, посвідченого Путивльською районною державною нотаріальною конторою Сумської області 28.10.1982 за реєстровим № 1416, на ім`я [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Путивль Конотопського району Сумської області. Заяву обґрунтовувала тим, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви (приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 97/2024 від 11.06.2024), однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , 1/6 частка якого належить померлій на підставі вище вказаного договору дарування, заявник позбавлена можливості в зв`язку з необхідністю встановлення факту належності вище вказаного правовстановлюючого документу померлій [PERSON] , оскільки по батькові власника у цьому документі помилково зазначено як « [PERSON] ». В судове засідання заявник не з`явилася, у поданій заяві просила справу розглядати за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд встановив, що [INFO] в м. Путивль Конотопського району Сумської області померла [PERSON] , після смерті якої приватним нотаріусом Фесенко А.О. заведено спадкову справу № 97/2024 від 11.06.2024 (а.с. 7, 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Заявник є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з фотокопії договору дарування від 28.10.1982, посвідченого державним нотаріусом Путивльської державної нотаріальної контори Широкою Н.В. за номером в реєстрі 1416, [PERSON] набула у власність 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною часткою надвірних будівель. Вказаний договір підлягав реєстрації за місцем знаходження будинку у Глухівському міжрайонному бюро техінвентаризації (а.с. 10-11). При цьому, з реєстраційної відмітки на цьому ж договорі дарування вбачається, що вказана частка будинку зареєстрована в Глухівському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] . Крім того, [PERSON] є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 06.02.1979, зареєстрованого в реєстрі за № 126, та 1/6 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.1979, зареєстрованого в реєстрі за № 128, що вбачається з фотокопій відповідних документів (а.с. 8, 9). З фотокопії довідки ПП «Путивльське бюро технічної інвентаризації та проектування» від 13.09.2024 № 207 вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Путивльською держнотконторою 06.02.1979 за реєстровим № 126 є власником 1/2 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Путивльською держнотконторою 06.02.1979 за реєстровим № 128 є власником 1/6 частини, та на підставі договору дарування, посвідченого Путивльською держнотконторою 28.10.1982 за реєстровим № 1416 є власником 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12). З фотокопії будинкової книги будинку [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою буда зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-19). Зазначене написання по батькові померлої містить також картка фізичної особи платника податків від 16.01.2006 та пенсійне посвідчення від 04.02.1994, що вбачається з фотокопій відповідних документів (а.с. 16, 17). Приватним нотаріусом листом від 17.09.2024 № 204/01-16 заявнику роз`яснено, що для оформлення спадкових прав на належну померлій [PERSON] частку житлового будинку, їй необхідно встановити факт належності померлій вище вказаного договору дарування, оскільки по батькові власника у цьому документі зазначено як « [PERSON] » (а.с. 15). Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що розбіжності в написанні по батькові померлої у договорі дарування та у свідоцтві про її смерть є наслідком помилки, допущеної при посвідченні вказаного договору. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, позаяк надає право для оформлення прав на спадкове майно. В силу ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 цього Кодексу). Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту : належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 (із змінами) суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved