Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

23.07.2024 року адвокат Дячук Н.В. звернулася через «Електронний суд» з позовом в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] про зміну статусу нерухомого майна. В своєму позові посилається на те, що позивачам належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку (квартира [ADDRESS] ) належить на праві власності [PERSON] належна позивачам частина житлового будинку (квартира [ADDRESS] ) розташована на земельній ділянці площею 0,08489 га з кадастровим номером 3224955300:01:003:0178, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 675561. Не дивлячись на наявність правовстановлюючих документів на помешкання позивачі не мають можливості зареєструвати своє право власності на житло в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно у зв`язку з тим, що існують суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами. Так, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1997 року у власності позивачів перебуває квартира [ADDRESS] , а технічний паспорт виготовлено на житловий будинок. З метою державної реєстрації права власності позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно і отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Відмова мотивована, що в поданому свідоцтві про право власності зазначено тип об`єкта нерухомого майна - квартира, проте технічний паспорт виданий на житловий будинок. Просить суд змінити статус нерухомого майна з квартири на житловий будинок. Визнати за позивачами в рівних частках право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового розгляду. В підготовчому судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в позові. В підготовче судове засідання від відповідача - Фастівська міська рада, надійшла письмова заява про те, що проти позовних вимог не заперечують та просять справу слухати у відсутність їх представника. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні зазначив, що дійсно квартира [ADDRESS] в якій проживає він, мають спільну стіну та окремі входи/виходи, розташовані на земельній ділянці і мають ознаки житлових будинків, а не квартир. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Фастівським БТІ 10.01.1997 року. Інша частина житлового будинку квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 675561 виданого 21 грудня 2006 року Борівською селищною радою [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0849 га, кадастровий номер 3224955300:01:003:0178, цільове призначення - будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки від 10 травня 2024 року № 569 КП Фастівське Бюро технічної інвентаризації згідно архівних даних станом на 01.01.2013 рік квартира [ADDRESS] по праву приватної спільної часткової власності зареєстрована в рівних частках на кожного, по 1/3 частині, на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно Свідоцтвом про право власності на житло, від 10.01.1997 року виданого Фастівським БТІ на підставі розпорядження № 3400 від 10.01.1997 року, зареєстрованого в БТІ в реєстрову книжку № 13 р. № 2444 стор.195. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 386647437 від 12.07.2024 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0849 га, кадастровий номер 3224955300:01:003:0178, цільове призначення - розташовану за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Технічного паспорту, виготовленого Фастівським БТІ на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . Паспорт виготовлено станом на 27.11.2007 рік, квартира [ADDRESS] складається з приміщень: А - житловий будинок; Б - сарай; В - літня кухня; Г - гараж; ТТ туалет; Д - навіс. Згідно Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73242991 від 21 травня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області відмовлено за заявою від 15.05.2024 за реєстраційним номером 61011858, у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме в поданому свідоцтві про право власності зазначено тип об`єкта нерухомого майна - квартира, проте технічний паспорт виданий на житловий будинок. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно із ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, головною відзнакою квартири і будинку є відособленість. Квартира розміщуються у житловому блоці, де знаходиться ще декілька аналогічних приміщень. Будинок відособлений від других об`єктів нерухомості, всі комунікації, розміщені у ньому, автономні. Інженерні системи квартири є централізованими, це стосується водопостачання, опалення, електрики. При цьому весь будинок є неділимим, у квартирі є елементи, що знаходяться у спільному користуванні (труби, коридори, сходи). У будинку є відособлений вхід, у квартири тільки вхідні двері. Наявність земельної ділянки свідчить про те, що це будинок, оскільки квартири позбавлені земельних ділянок. Зазначена квартира належить позивачам на праві приватної власності та знаходиться на першому поверсі одноповерхового будинку, будинок поділений на дві окремі частини (квартири), поєднаних спільною стіною, які мають окремі входи, про що відображено у наданій позивачем експлікації приміщень в технічному паспорті та повністю відповідає інвентаризаційній справі, наданій для огляду Фастівським БТІ де міститься план будинку. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , являє собою частину житлового будинку, що розташована на земельній ділянці, яка була надана позивачу у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Територія подвір`я огороджена огорожею, на подвір`ї розташовані господарські будівлі та споруди. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці і окрім будинку на земельній ділянці розміщені господарські будівлі та споруди, а згідно чинного законодавства, земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями є садибою. Згідно технічного паспорту, також вбачається, що будинок складається із двох частин. Кожна частина має окремий вхід, опалення, кухню та інші комунікації, що дозволяють самостійно існувати одна від одної. Між частинами будинку несуча перегородка. Дані обставини не заперечуються відповідачем. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про визнання права власності за позивачами на житловий будинок [ADDRESS] . Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших. За такого, позивач не надав доказів щодо визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Право власності набувається особами з підстав, що не заборонені законом, в тому числі із правочинів (ст. 328 ЦКУ), якщо інше не випливає із закону, або не встановлено судом, право власності вважається набутим правомірно. Оскільки набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні норми про «визнання права власності» (ст. 392 ЦКУ) - повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб набуто право власності на спірний об`єкт, та чи підлягає це право захисту у вказаний позивачем спосіб. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.З76 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.381 Цивільного кодексу України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із ст.2 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-це офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, беручи до уваги думку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково шляхом зміни статусу нерухомого майна.

Outcome: partial