Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4833663 від 24.08.2021 року у розмірі 122300 гривень, судового збору у розмірі 3028 гривень та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 24.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 4833663, в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором. Позичальник отримав кредит у розмірі 20000 гривень, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 15.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у тому числі за договором № 4833663 від 24.08.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі за договором № 4833663, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості за договором № 4833663 від 24.08.2021 року, що підлягає стягненню станом на 22.07.2024 року становить 122300 гривень, з яких 20000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 100100 гривні - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 2200 гривень - заборгованість за комісіями. 28.08.2024 року надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 44-53), відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач надає копію Договору про надання позики № 4833663 від 24.08.2021 року без підпису позичальника. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір створений у порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також те, що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наголошує, що не укладав вказаний вище Договір про надання позики. Номер телефону на який був відправлений одноразовий ідентифікатор йому ніколи не належав і не належить, тобто ким підписаний вказаний договір немає жодного уявлення. Отже, вважає Договір про надання позики №4833663 від 24.08.2021 року є не укладеним, в тому числі в електронній формі. Сума простроченої заборгованості за нарахованими процентами, яку позивач просить стягнути з відповідача, не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 20000 грн та суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Тому при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом. На підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора позивачем надано договір факторингу, реєстру боржників, акт приймання-передачі реєстрів боржників. Вказані докази доводять перехід прав вимоги від первісних кредиторів до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги у такого первісного кредитора. Звертає увагу, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем як новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу прав грошової вимоги та зарахування їх на рахунок первісного кредитора. Крім того реєстри боржників є нечитабельними, що не дає можливості встановити чи дійсно позивач набув права вимоги до відповідача, уклавши договір факторингу. Отже відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє позивача та суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач набув права вимоги за Кредитним договором. На підтвердження обставин перерахування грошових коштів за спірними кредитними договорами та наявності у відповідача боргу за цими договорами позивач надає тільки розрахунки заборгованості. Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Крім того, звертає увагу, що на підтвердження перерахування коштів позики позивач зазначає, що таке перерахування підтверджується платіжним дорученням за підписом позивача. Втім, зазначений файл не може бути належним підтвердженням здійснення переказу, оскільки повністю перебуває в залежності від сторони позивача. Фактично позивач міг скласти доручення будь-якого змісту, що нівелює значення такого документа. Також не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано вказані кошти, оскільки цей лист-доручення не містить ідентифікуючих даних про відповідача, із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме відповідачу. Відтак, платіжне доручення не є первинним документом, що підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Наголошує, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування йому суми позики (квитанція, чек, інший документ банківської установи). Вважає, що позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договору, не довів перерахування тіла кредиту первісним кредитором, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які просить стягнути за період користування кредитними коштами, не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових вимог. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначає, що на підтвердження факту оплати платіжних (розрахункових) документів позивач не надає. З наданих документів (акти, рахунки, договори), не вбачається, що гонорар в сумі 25000 грн взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості конкретно з нього. Вказані документи можуть стосуватися будь-яких інших справ за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» щодо будь-якого іншого позичальника. Вважає, що обсяг виконаних робіт адвокатом не співмірний фактичним витратам, необхідним для розгляду даної справи, оскільки всі документи адвоката по цій справі мають шаблонний (типовий) характер, заповнення яких не вимагає ні значних трудовитрат, ні часу, ні інтелектуального навантаження з боку адвоката. Отже просить відмовити у задоволенні заяви представника позивача про стягнення з нього витрат на правову допомогу. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13.08.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належно, у позовній заяви просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 24.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 4833663, відповідно до якого сума кредиту становить 20000 гривень, кредит надається строком на 30 днів, до 23.09.2021 року (а.с. 5-9). Відповідно до п.1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктом 1.5.1. передбачено, що комісія за надання кредиту: 2200,00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом : 7500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Згідно з п. 4.2. Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайті Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Договір про споживчий кредит № 4833663 та Паспорт споживчого кредиту № 4833663 підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором S11069. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» підтверджує, що клієнт [PERSON] з яким укладений договір № 4833663 від 24.08.2021 ідентифікований Товариством (а.с.11). Відповідно до платіжного доручення 54560136 вiд 24.08.2021 ТОВ «МІЛОАН» на кредитний рахунок [NUMBER], отримувач: [PERSON] перераховано кошти у сумі 20000 грн за договором № 4833663 (а.с. 11 на звороті). 15 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу № 15-12/2021-22, відповідно до якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 4833663 від 24.08.2021 року (а.с. 15-17). Відповідно до витягу з Додатку №3 Реєстру боржників до Договору факторингу № 15-12/2021-22 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 4833663 від 24.08.2021року в сумі 51300 грн, з яких: 20000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 29100 грн - сума нарахованих процентів (а.с. 18-19,20). 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений Договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 4833663 від 24.08.2021 року (а.с. 22-24). Згідно із витягом з Додатку №3 до Договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року Реєстру боржників загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 4833663 в сумі 122300 грн, з яких: 20000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 100100 грн - сума нарахованих процентів, 2200 грн - сума заборгованості за комісіями (а.с.25-26, 27). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4833663 від 24.08.2021 року загальна заборгованість [PERSON] станом на 10.07.2024 року складає 122300 грн (а.с. 13-14). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Порядок укладення електронного договору передбачено нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також у ст. 12 цього Закону, зазначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Відповідач підписуючи паспорт позики ТОВ «Мілоан» підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики, надані виходячи із обраних ним умов надання позики (а.с. 10). Із змісту статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає, що передбачено ст. 1077 ЦК України. За прямою нормою п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України, - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі i на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, про що свідчить норма ст. 514 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками, суд виходить з такого . 24.08.2021 року [PERSON] уклав із ТОВ «Мілоан» договір позики № 4833663 строком дії на 30 днів, до 23 вересня 2021 року. Сума позики у розмірі 20000 грн перерахована на картковий рахунок відповідача, однак у тридцяти денний строк встановлений договором кошти не були повернуті позичальнику, що підтверджується належними та допустимим доказами. Отже, відповідач [PERSON] зобов`язання за Договором позики № 4833663 від 24.08.2021 року не виконав. З дослідженого судом розрахунку заборгованості слідує, що у [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» станом на 15.12.2021, тобто на дату відступлення права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», загальна сума заборгованості - 51300 гривень, що складається із заборгованості за сумою позики - 20000,00 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 29100 грн та заборгованості по комісії - 2200 грн (а.с. 20), що відповідає і наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.13-14). Разом із тим позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 122300 грн, з яких заборгованість за кредитом - 20000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 100100 грн, заборгованість по комісії - 2200 грн. Однак, на підтвердження заборгованості за відсотками у вказаній сумі позивачем не надано жодних доказів. Враховуючи, що додаткових угод щодо пролонгації договору матеріали справи не містять, строк кредитування закінчився 23.09.2021 року, а отже зазначені позивачем відсотки нараховані поза межами строку кредитування та стягненню не підлягають. Отже, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики № 4833663 від 24.08.2021 року підлягають частковому задоволенню у розмірі 51300 гривень, що складається із заборгованості за сумою позики - 20000,00 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 29100 грн та заборгованості по комісії - 2200 грн - заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 15.12.2021 року. V. Розподіл судових витрат Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1270 грн 13 коп. (51300 х 3028 /122300). Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс лист АО «Лігал Асісстанс», платіжна інструкція №0446750000 від 12 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №217 від 01.07.2024 року та витяг з Акту №4 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, вартість наданих послуг складає 25000 грн, з яких: надання усної консультації - 4000 грн, підготовка пропозицій - 6000 грн складання позовної заяви - 15000 грн (а.с. 32-36). Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, часткового задоволення позовних вимог, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати є не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial