Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 335 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03.10.2006 року по 19.07.2022 року позивач працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». 19.07.2022 року [PERSON] звільнено з роботи. Зазначає, що за час роботи на підприємстві, у позивача виникло хронічне професійне захворювання. Було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 % та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново. Внаслідок отриманого професійного захворювання [PERSON] змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. За вказаного змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 335 000,00 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 04 липня 2024 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Зазначає, що в жовтні 2022 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 %, вперше. 06.02.2023 року Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» уклало із [PERSON] угоду № 18/718-2 про відшкодування моральної шкоди в сумі 6500,00 грн., згідно якого він відмовився від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача - адвокат Пахомова Д.М. подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. В судове засідання представник відповідача не з`явився, подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , працював на Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», з 03.10.2006 року по 20.06.2007 року підземним гірником з повним робочим днем на підземних роботах по четвертому розряду, з 21.06.2007 року по 19.08.2007 року - підземним учнем електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування з повним робочим днем у підземних умовах, з 20.08.2007 року по 19.07.2022 року - підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, з повним робочим днем на підземних роботах по п`ятому розряду. 19.07.2022 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.09.2022 року зазначено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи (15 років 09 місяців) на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» в шкідливих та небезпечних умовах праці, в умовах перевищення ГДР фізичного навантаження, пилу, шуму при виконанні функціональних обов`язків, що обумовлено технологічним процесом з використанням засобів індивідуального захисту. Причиною виникнення професійного захворювання вказано рівень фізичного пренавантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає 32,9 % при нормі 25%, робоча поза вимушена 12,4 % при нормі до 10%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 172 при нормі 51-100 відноситься до ІІІ класу 2 ступеню важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 1480 від 22.09.2022 року [PERSON] встановлений наступний діагноз: радикулопатія попереково-крижова L4, L5,S1 і шийна C6, C7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеохондрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за кваліфікацією [PERSON] і [PERSON] . З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 105820 від 18.10.2022 року вбачається, що ступінь втрати працездатності позивача становить 60%. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 197581 від 18.10.2022 року у [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. За ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як працівнику, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналізуючи наведені вище докази суд вважає доведеним, що позивачу спричинено ушкодження здоров`я внаслідок шкідливих та небезпечних умов праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», що призвело до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 цієї постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №210/3177/17. Відповідно до договору № 18/718-2 від 06.02.2023 року [PERSON] отримав від Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» 6500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та відмовився від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання. Отже, з вищевикладеного вбачається, що сторони відповідно до приписів норм чинного законодавства по відшкодуванню моральної шкоди в зв`язку з втратою працездатності перейшли в договірні правовідносини закріплені договором від 06.02.2023 року вже після висновків МСЕК, якими було встановлено [PERSON] стійку втрату професійної працездатності, а тому позивач підписуючи угоду усвідомлював ступінь тяжкості своєї хвороби, а також йому було відомо, що внаслідок отриманих професійних захворювань він втратив 60 % працездатності та йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Тому, суд погоджується із позицією сторони відповідача, що підписуючи договір № 18/718-2 від 06.02.2023 року [PERSON] відмовився від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання з відповідача окрім суми обумовленої договором. Моральну шкоду за професійним захворюванням позивачу відшкодовано. Повторному відшкодуванню моральна шкода не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлена вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 335 000,00 грн. є безпідставною, необґрунтованою, тому у її задоволені слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed