Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області через свого представника адвоката Давидюка Івана Анатолійовича звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним та застосування відповідних наслідків. Позов мотивований тим, що у січні 2023 [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Рішенням суду першої інстанції від 13.07.2023 у справі №127/30262/22 залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03.10.2023 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, здійснено поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме легковий автомобіль ТОYОТА CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3) наступним чином: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 596 273,50 грн (п`ятсот дев`яносто шість тисяч двісті сімдесят три гривні 50 коп.) компенсації вартості 1/2 частки [PERSON] на легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова ТВ23НК603073524 (об`єм (потужність) двигуна [NUMBER] ); - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на означений легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3). На виконання рішення 02.11.2023 судом першої інстанції були видані відповідні виконавчі листи. 28.11.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Гуньком В.В. постановою від 29.11.2023 відкрито виконавче провадження №73464566. 09.02.2024 супровідним листом №31/2/0541-583 начальником Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (філія ГСЦ МВС) надано копію договору купівлі-продажу №0541/2023/4100346 від 11.10.2023 транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, який належав боржнику: [PERSON] . Згідно з положень Спірного договору вбачається, що [PERSON] . Відповідачем 1 продано [PERSON] - Відповідачу 2 транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY. Транспортний засіб, на день продажу (11.10.2023), був предметом спору у цивільній справі №127/30262/22. Відповідач 1 свідомо продав вказаний Транспортний засіб своїй матері - Відповідачу 2 з метою уникнення виконання вказаного судового рішення. Таким чином, зазначене свідчить про порушення прав Позивача на належне виконання рішення суду від 13.07.2023 у справі №127/30262/22, яке набрало законної сили 03.10.2023, як кредитора в виконавчому провадженні №73464566. На підставі вищевикладеного позивач звернулась до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №0541/2023/4100346 від 11.10.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і просила застосувати наслідки визнання вказаного вище договору недійсним та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3). Ухвалою суду від 19.03.2024 задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на майно [PERSON] , яке продано за договором купівлі-продажу № 0541/2023/4100346 від 11.10.2023 [PERSON] , а саме транспортний засіб TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, номер кузова та VIN код [NUMBER] . Ухвалою суду\~02.04.2024\~позовну заяву\~прийнято до\~розгляду,\~відкрито провадження\~у справі\~в загальному\~позовному провадженні.\~Витребувано з\~Територіального сервісного\~центру МВС\~№ 0541\~(ТСЦ\~МВС №\~0541)\~Головного сервісного\~центру МВС\~Регіонального сервісного\~центру ГСЦ\~МВС у\~Вінницькій області\~(філія\~ГСЦ МВС) оригінал договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0541/2023/4100346 від 11.10.2023, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачі суду не повідомили. Відзив відносно позовних вимог не подано. Представник відповідача [PERSON] адвокат Хоменчук А.О. неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин. Таким чином, відповідачі не з`явились в судове засідання повторно без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд постановив провести судове засідання у відсутність відповідачів. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2023 у справі №127/30262/22 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Здійснено поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме легковий автомобіль ТОYОТА CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3) наступним чином: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 596 273,50 грн (п`ятсот дев`яносто шість тисяч двісті сімдесят три гривні 50 коп.) компенсації вартості частки [PERSON] на легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова ТВ23НК603073524 (об`єм (потужність) двигуна [NUMBER] ); - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на означений легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна [NUMBER] ). Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.10.2023 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2023 залишено без змін. На виконання рішення №127/30262/22 Вінницьким міським судом Вінницької області 02.11.2023 були видані відповідні виконавчі листи. [PERSON] 28.11.2023 звернулась до Приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Гунька В.В. з заявою про примусове виконання рішення. 29.11.2023 Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Гуньком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в про арешт коштів боржника №73464566. Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Гуньком В.В. подано запити стосовно наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців у [PERSON] до Пенсійного фонду України, ДФС України, Державної податкової служби України, АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «АЛЬТБАНК», ПАТ АБ «Південний», АТ «УКРСИББАНК», АТ «СЕНС БАНК», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк», АТ «Банк 3/4», АТ «СКАЙ БАНК», ПАТ «БанкВосток». 01.02.2024 позивач подала заяву про звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, згідно якої просила в межах виконавчого провадження №73464566, звернути стягнення на частку боржника [PERSON] , як учасника ТОВ «СМАРТАСС» в порядку визначеному Законами «Про виконавче провадження» та «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 28.02.2024 Приватним виконавцем винесено вимогу виконавця №1094 до ТОВ «СМАРТАСС» про надання відомостей та належним чином завірених копій документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника у ТОВ «СМАРТАСС», а саме: копію статуту ТОВ «СМАРТАСС», копії форми №1 «Баланс (звіт про фінансовий стан)», форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохіду», форми №3 «Річний звіт про рух грошових коштів», форми №4 «Звіт про власний капітал» та форми №5 «Примітки до річної фінансової звітності» за 2021-2023 роки. Приватним виконавцем здійснено повідомлення №1075 від 28.02.2024 про намір звернути стягнення на частку засновника (учасника) ТОВ «СМАРТАСС» [PERSON] , розмір частки засновника (учасника) - 5000,00 грн. 28.02.2024 Приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на корпоративні права боржника [PERSON] , а саме: на частку боржника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТАСС», розмір частки засновника (учасника): 5000,00. Арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 664 775,09 грн. Крім того, Приватним виконавцем 29.11.2023 та 26.02.2024 подано запити до Міністерства внутрішніх справ України та встановлено, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником [PERSON] 09.02.2024 Начальником Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (філія ГСЦ МВС) надано копію договору купівлі-продажу №0541/2023/4100346 від 11.10.2023 транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.5, номер кузова [NUMBER] . З договору вбачається, що [PERSON] продав вищезазначений транспортний засіб [PERSON] . Згідно витягу з єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 23.02.2024 вбачається, що транспортний засіб TOYOTA CAMRY 2.5, номер кузова [NUMBER] перереєстровано на нового власника по договору укладеному в ТСЦ. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами даного спору, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч. 2, 3 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 р. справа №369/11268/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.02.2019 р. (справа №646/3972/16-ц) виснувала, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України. В постанові Верховного Суду від 10.05.2023 р. по справі №755/17944/18 зазначено, що реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Фраудаторний правочин - це вчинення боржником правочинів, спрямованих на зменшення його майна з метою приховати його від звернення стягнення кредиторів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)». Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку що [PERSON] продаючи транспортний засіб [PERSON] , яка є його матір`ю, діяв недобросовісно, з метою приховування цього майна від законного стягнення на користь позивача, при цьому зберігаючи можливість безперешкодного користування цим майном. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору купівлі-продажу майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати договір купівлі-продажу недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог статтей 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82\~ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених обставин, а відтак з урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатила 2422,00 грн судового збору за подання позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням № 012820076 від 28.02.2024 та 650,50 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується платіжним дорученням № 860710061 від 07.03.2024. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3072,50 грн судового збору, по 1536,25 грн з кожного. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд приходить до таких висновків. Відповідно до пункту 2) частини 2 статті 137 ЦПК України 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги адвокатом Давидюком І.А. надано до матеріалів справи: копію ордеру серії АВ № 1121767, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3576/10, договір № 26-02 про надання правничої допомоги від 26.02.2024, Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги № 26-02 від 26.02.2024 розрахунок вартості правової допомоги із описом наданих послуг загальною вартістю 4542,00 грн та тривалістю 20 годин. Однак, позивачем не надано доказів її оплати. Тому суд не може вважати доведеним факт здійснення відповідних витрат позивачем і відповідно не може винести рішення про їх стягнення з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved