Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чернігівського районного суду Чернігівської області із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно [PERSON] , якому визначити такі заходи тимчасового обмеження його прав : заборонити перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] та [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності. Заява мотивована тим, що 02 березня 2024 року сторони перебувають у шлюбі та проживають за адресою : [ADDRESS] . За час спільного проживання [PERSON] постійно піднімає на заявника руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдає їй та їх спільній дитині [PERSON] , [INFO] моральних страждань та принижень, постійно виганяє з дому, погрожуючи розправою, розповсюджує брудні наклепи, що не відповідають дійсності. Заявник з дитиною не мають змоги нормально проживати в будинку, змушені періодично ночувати у родичів, дитина не може повноцінно навчатись, їй потрібний спокій, оскільки вона страждає від насильницьких дій батька, який постійно принижує та цькує дитину та її матір на очах у дитини. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, загалом відносно нього було складено 8 протоколів про адміністративне правопорушення протягом року. Заявник [PERSON] в судовому засіданні подану заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Пояснила, що їй та дитині чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком. Вони з дитиною проживають за іншими адресами. З липня місяця 2024 року [PERSON] їх з дитиною не переслідує та не застосовує психологічне насильство, але вона має намір проживати з дитиною у будинку, а тому звернулась з даною заявою до суду, оскільки її донька боїться перебувати у будинку. Пояснила, що [PERSON] був відсутній у будинку з липня по жовтень 2024 і вона приходила до будинку разом з донькою. [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо поданої заяви, зазначив, що він погодився на мирову угоду, залишив заявнику та доньці будинок і поїхав воювати. Вказав, що "домашнім насильником" він став після факту зради. Дружина за час його перебування у відпустці викликала постійно поліцію та на нього складали протоколи. Також він не може розлучитись з [PERSON] , оскільки вона чинить перешкоди. Коли він приїхав у відпустку у жовтні 2024, то в будинку всі речі були пошкоджені, а також винесені, на підтвердження чого надав фотокартки. Заперечував факт вчинення домашнього насильства, вказуючи, що ніяких перешкод у користуванні житловим будинком не чинить. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 02 березня 2024 року між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим 02.03.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 185 (а.с.3). [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , частина якого належить їй. Відповідно до ухвали від 29 березня 2024 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу майна та визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] та області. Як встановлено в судовому засіданні постанова Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01.10.2024, відповідно до якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу не набрала законної сили. Також в ході судового розгляду встановлено, що 11.07.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ухвали від 01.10.2024 провадження було зупинено за заявою [PERSON] у зв`язку з проходженням нею військової служби. Відповідно до\~статті 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою\~статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що\~оцінка ризиків\~- це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові від 09.03.2023 у справ № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З наданих та досліджених в судовому засіданні доказів слідує, що між сторонами існують неприязні відносини. При цьому [PERSON] у липні 2024 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Також між сторонами вирішено питання щодо поділу майна, про що було укладено мирову угоду. Надана заявником постанова Чернігівського апеляційного суду від 06.02.2024 щодо подій, які мали місце 13.09.2023, протоколи щодо подій які мали місце 14.07.2024, терміновий заборонний припис за 2023 рік не свідчать про те, що [PERSON] здатний на даний час вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства та наявна тривалість та системність протиправної поведінки. Також суду не надано доказів того, що [PERSON] буде чинити агресивні дії відносно заявника. Надана переписка не підтверджує факту спілкування саме [PERSON] з [PERSON] .. Доданий диск з розмовою не підтверджує факту агресивних дій [PERSON] щодо заявника та її дитини, оскільки невідомо з ким здійснюється розмова, а також чий голос на ньому зафіксовано. Також, суду не надано доказів щодо наявності перешкод у користуванні житловим будинком, що перебуває на даний час на праві спільної часткової власності. Саме по собі звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР, не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні поданої заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed