Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2015 № 41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесено до сфери управління Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації» та додатку № 3 до нього житловий будинок [ADDRESS] закріплені на праві господарського відання, без права розпорядження, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», яке є виконавцем з надання послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій вказаного будинку. Позивачем надаються споживачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, структура, періодичність та строк надання яких затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.03.2011 № 307 « Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві». Комплексне супроводження нарахувань за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі, формування довідок про нарахування та сплату по особових рахунках споживачів, за допомогою програмно-апаратного комплексу, здійснюється Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» на підставі договору про надання послуг №92 від 16.12.2022, що був укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу». Позивач, який здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території, зобов`язання виконує належним чином. Натомість, по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), адреса: [ADDRESS] за період з 01.10.2019 по 27.10.2022 виникла заборгованість, розмір якої складає 7153,20 грн. Крім цього, за період з 01.10.2019 по 31.01.2022 позивачем також нараховано 526,96 грн. інфляційних втрат та 181,08 грн. - 3% річних, які позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах з кожного відповідача на свою користь. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся. 24.10.2024 на адресу суду представником позивача подано заяву, в якій просивпроводити розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідачі не надіслали, про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом з`ясовано, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , власники квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їм на праві приватної власності по 1/2 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району міста Києва 09.12.1997, згідно з розпорядженням №993 від 19.12.1997, право власності зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 08.01.1998 та записано у реєстрову книгу за №1095. Пізніше, 28.10.2022 між відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 41 від 31.01.2015 вбачається, що будинок [ADDRESS] закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», яке надає для вказаного будинку послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За положеннями ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.10.2019 по 27.10.2022 були відповідачі. Разом з тим, відповідачі користувалися послугами, але не виконували зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному відповідачами суду не надано. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що з 01.10.2019 по 27.10.2022 за особовим рахунком № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] обліковується заборгованість у розмірі 7 153,20 грн. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Суд вважає доведеним те, що свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиті послуги, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність стягнути зі відповідачів на користь позивача у дольовому порядку вказану заборгованість у розмірі 7153,20 грн, з кожного по 3576,60 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 181,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 526,96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Враховуючи, що відповідачами належним чином зобов`язання щодо оплати послуг не виконувалися, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку 3% річних у розмірі 181,08 грн. з кожного по 90,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 526,96 грн. з кожного по 263,48 грн. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 1514,00 грн.

Outcome: approved