Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 01.07.2024 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 17658,65 грн, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 602,58 грн, а також судові витрати. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач є абонентом (споживачем) ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» по споживанню послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , опалювальна площа 29,8 кв.м., особовий рахунок № [NUMBER] . Квартира за вказаною адресою належить відповідачеві на праві власності. Між сторонами був укладений публічний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Проте споживач не проводить оплату в належному обсязі за спожиту теплову енергію та плату за абонентське обслуговування, в зв`язку з чим за період з жовтня 2021 року по червень 2024 року включно виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання у сумі 17658,65 грн, з грудня 2021 року по червень 2024 року виникла заборгованість з оплати за абонентське обслуговування у сумі 602,58 грн. На неодноразові попередження, що друкуються щомісячно у відповідному полі платіжної квитанції про необхідність погашення існуючої заборгованості, відповідач не реагує, що і стало підставою для звернення до суду. Процесуальні дії у справі. 02.07.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 18.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з позовними вимогами він не згоден, оскільки він не є абонентом (споживачем) ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» по споживанню централізованого опалення, а абонентом (споживачем) послуг за адресою: [ADDRESS] по абонентському номеру [NUMBER] є [PERSON] , тобто він не є належним відповідачем за даною справою. Договір про надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] він з ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» не укладав. Надані документи до позовної заяви не підтверджують факт споживання ним теплопостачання. Послуг по теплопостачання в кв. [ADDRESS] він не замовляв і не отримував, тому що був не згоден з занадто високими тарифами на теплопостачання, в цій квартирі неможливо було проживати по причині відсутності якісних послуг по теплопостачанню, відповідач в спірний період там не проживав. Також повідомляє, що вказана квартир була зруйнована в березні 2022 року внаслідок збройної агресії РФ проти України, внаслідок чого всі інженерні мережі зазнали пошкоджень, через що проживати в ній неможливо. Лише 01.03.2023 гуманітарна філія частково, неякісно полагодила вікна та балконні двері. Тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що відповідачеві належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.04.2024 №374723905 (а.с. 17). З відповіді відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 04.07.2024 №15-11/462 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49). Відповідно до довідки квартального комітету «Десята сотня» [PERSON] та його мати [PERSON] тимчасово проживають за адресою: [ADDRESS] , з 01.03.2022 (а.с. 60). Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктами 33-35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830, передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; - плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 №630, що діяли на момент виникнення правовідносин, (далі Правила №630), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Нормою ч. 1 ст.\~10\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі №61-11107св18, у справі №642/2858/16 від 06.11.2019. Встановлено, що ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» надавало відповідачеві, який є власником квартири [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення. Розрахунки за спожиті комунальні послуги проводилися відповідно до тарифів встановлених рішеннями виконавчого комітету Охтирської міської ради, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що між позивачем і відповідачем, що є власником квартири, склалися договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого опалення. При цьому суд критично оцінює доводи відповідача, що послуги з теплопостачання ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» за вищевказаною адресою не надавалися через зруйнування квартири внаслідок збройної агресії РФ, а також щодо надання послуг з постачання теплової енергії неналежної якості, виходячи з наступного. Відповідно до довідки ПП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 20.06.2024 №90 багатоквартирний будинок за [ADDRESS] безперебійно отримував послугу з постачання теплової енергії в опалювальний період 2021/2022 рр., а саме: жовтень, грудень 2021 року, січень, лютий та березень (з 01 по 03 березня) 2022 року, та в опалювальний період 2022/2023 рр., а саме: листопад, грудень 2022 року, січень, лютий березень 2023 року та 2023/2024 рр., а саме: листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року. Водночас, у опалювальні періоди 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 рр. від [PERSON] , який є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] на адресу ПП «ЖИЛКОМСЕРВІС», як управителя багатоквартирного будинку, претензії на неналежні послуги з постачання теплової енергії приміщення (квартири) не надходило. Інформація, що у період з листопада 2022 року по березень 2024 року квартира [ADDRESS] не мала технічної можливості отримувати тепловий носій, у ПП «ЖИЛКОМСЕРВІС», як управителя будинку, відсутня. Вся внутрішньобудинкова система опалення багатоквартирного будинку по [ADDRESS] у вказані періоди була технічно готова отримувати теплоносій, отримувавши його безперебійно (а.с. 20). Згідно з актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії РФ від 26.10.2022 квартира за адресою: [ADDRESS] зазнала незначні пошкодження, рекомендовано провести технічне обстеження будівельних конструкцій будівлі в цілому (а.с. 57-58). Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 162\~Житлового кодексу\~Української РСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з п. 39 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830, споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Статтями 19, 25\~Закону України\~«Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за адресою: [ADDRESS] , становить 18261,23 грн, з них: - за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2021 року по червень 2024 року включно 17658,65 грн; - з оплати за абонентське обслуговування за період з грудня 2021 року по червень 2024 року 602,58 грн (а.с. 9, 10). В судовому засіданні відповідачем надано суду копії квитанцій від 29.08.2024 року, від 05.11.2024 року та від 07.11.2024 року, згідно яких заборгованість в розмірі 18261,23 грн. сплачено, тобто на момент винесення рішення суду заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що свідчить про визнання відповідачем позовних вимог. Від представника позивача заяв про не підтримання позову чи інших, які б свідчили про відмову від позову, не надходило. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем повністю сплачена сума заборгованості після відкриття провадження в справі. Щодо судових витрат. Розподіл судових витрат регулюється ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Так, відповідно до ч.3\~ст.\~142\~ЦПК України якщо позивач\~не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем\~після пред`явлення позову,\~суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Разом з тим, у відповідності до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити про повернення з державного бюджету 50 % судового збору (1514 грн.), сплаченого при поданні позову на користь позивача, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1514 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed