Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь страхове відшкодування, яке підлягає до виплати внаслідок ДТП, у розмірі 72 886 (сімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 57 (п`ятдесят сім) коп. та понесені судові витрати у сумі 6 229, 78 грн., які складаються із суми сплаченого судового збору 1 211, 20 грн. та витрат на залучення судового експерта 5018, 58 грн. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено її автомобіль, проте відповідач здійснив виплату страхового відшкодування лише частково, що і послугувало підставою для звернення до суду, з метою стягнення повної суми страхового відшкодування, яке підлягає до виплати внаслідок ДТП. Ухвалою суду від 28 травня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року закінчено підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 13 вересня 2024 року до суду надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Страхування», згідно вимог якого представник просив позовні вимоги задовольнити частково, вказуючи на те, що в процесі аналізу доданих до позовної заяви документів було з`ясовано, що вартість проведених відновлювальних робіт, яка підтверджується наданим актом виконаних робіт, складає 154 342,68 грн. Таким чином, відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» визнає позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 67 229,05 грн. Окрім цього, представник вказав, що відсутні підстави для стягнення витрат за складання судового висновку на замовлення позивача, а тому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в цій частині. Також, представник відповідача у прохальній частині просив провести розгляд справи без його участі. 30.10.2024 позивач подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність без фіксування технічними засобами. Позовні вимоги просила задовольнити та заперечувала щодо доводів відповідача, що викладені у відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано. За вказаних обставин, у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність нез`явившихся осіб. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, та, враховуючи доводи відповідача, викладені у відзиві, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що 16.11.2023 р. приблизно о 22 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Дмитрівській, буд. 49 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT д.н.з. [NUMBER] , був неуважним та необережним, не врахував дорожньої обстановки та погодних умов, не дотримався безпечної швидкості та бокового інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на припаркованний транспортний засіб Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належть позивачу та Renault д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП усі три транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим водій порушив вимоги п. п. 2.3.б., 12.1., 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. 18.12.2023 р. постановою Шевченківського районного суду міста Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відносно водія застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Постанова суду набула законної сили 29.12.2023 р. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу № 216205305 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», визначена страхова сума на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн., розмір франшизи 1600 грн. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). Позивач, як потерпіла сторона, а саме - власниця транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] , відразу після ДТП, звернулась до страхової компанії ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про страховий випадок, була зареєстрована страхова справа за № ЦВ/23/6549. З метою огляду транспортного засобу страховим комісаром та подальшого виконання ремонтних робіт, - транспортний засіб Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] було доставлено до станції технічного обслуговування ТОВ «Віді-Санрайз» за адресою Київська обл., Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 60А. На покриття витрат, пов`язаних із ремонтом пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, позивачем було витрачено 154 342 грн. 68 коп., що підтверджується Рахунком № ІСзС-0022596 від 23.11.2023 р., платіжною інструкцією 0.0.3369180954.1 від 19.12.2023 р. на суму 98 382 грн., Рахунком № ІСзС-0001498 від 26.01.2024 р. та квитанцією до платіжної інструкції № 68434801 від 26.01.2024 р. на суму 55 960, 68 грн. Обставини фактичного виконання ремонтних робіт з боку станції технічного обслуговування транспортних засобів ТОВ «ВіДі-Санрайз» підтверджуються також Актом виконаних робіт № ІСзСА-032474 від 26.01.2024 р., на суму виконаних робіт та наданих послуг із ремонту авто, придбаних запасних частин - 154 342 грн. 68 грн. Окрім цього, судом встановлено, що вказана станція технічного обслуговування транспортних засобів акредитована на технічну компетентність та незалежність з правом проведення ремонту транспортних засобів, поставки та продажу запасних частин, витратних матеріалів та аксесуарів транспортних засобів, що підтверджується відповідним сертифікатом та листом від 23.01.2024 р. за вих. № 12/27/8.09/001-24 З метою отримання страхового відшкодування та сплати вартості ремонтних робіт, позивач звернулась із відповідною заявою до ТДВ СК «Альфа-Гарант», проте у відповідь отримала смс-повідомлення від представника компанії, в якому повідомлено, що страховою компанією розмір заподіяного матеріального збитку оцінено в 29 184, 84 грн., це сума за вирахуванням франшизи у розмірі 1600 грн. Позивач не погодилась із визначеною їй до сплати сумою страхового відшкодування та направила на адресу страхової компанії письмові заперечення, до яких долучила копію висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 04.12.2023 р. за № ВЕД-65/23. Вказані заперечення були отримані відповідачем поштою 11.12.2023 р. Так, відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику колісного транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, станом на дату ДТП 16.11.2023, становить: 170 604 грн. 62 коп. (з ПДВ 20% на замінні складові та матеріали), 148 018 грн. 19 коп. (без ПДВ 20% на замінні складові та матеріали); вартість відновлювального ремонту пошкоджень колісного транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] , отриманих внаслідок ДТП, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на дату ДТП 16.11.2023 р., становить 159 454 грн. 93 коп. (з ПДВ 20% на замінні складові та матеріали), 137 202 грн. 28 коп. (без ПДВ 20% на замінні складові та матеріали). Копія висновку експерта додається до позову. Позивач власним коштом оплатила частково проведені ремонтні роботи транспортного засобу на суму 154 342 грн. 68 коп., та 29.01.2024 р. забрала із СТО відремонтований автомобіль. Внаслідок ДТП була пошкоджена також захисна плівка, яка покривала частину капоту та бамперу автомобіля, та вартість відновлення якої відповідно до рахунку № ІСзС-0023242 від 29.11.2023 р. становить 16 190, 73 грн. з ПДВ, вартість якої врахована експертом у наданому висновку при розрахунку розміру заподіяної шкоди. Копія рахунку додається до позову. 31.01.2024 р. позивач направила на адресу страхової компанії письмову заяву про здійснення страхового відшкодування, в якій із посиланням на понесені фактичні витрати на ремонт автомобіля та висновок експерта, на підставі якого встановлено розмір заподіяної майнової шкоди, внаслідок ДТП, проте відповідач жодним чином не повідомив позивача про результати розгляду такої заяви. 07.02.2024 р. на на банківську картку позивача надійшли кошти від ТДВ СК «Альфа-Гарант» у сумі 85 513, 43 грн. як страхове відшкодування згідно страхового Акту № ЦА/23/6549 за договором страхування № 216205305 від 10.08.2023 без ПДВ. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Враховуючи часткову виплату страхового відшкодування відповідачем ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» в розмірі 85513 грн. 43 коп., сума страхового відшкодування становить 72 886 грн. 57 коп., з розрахунку: 160 000 грн. (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) - 85513 грн. 43 коп. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 1600 грн. (сума франшизи). Розмір суми страхового відшкодування, наданий позивачем, відповідачем, у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, не спростований. Будь-які доводи, які б свідчили про спростування даних обставин суду не надано, а відтак з урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача недоплаченої суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 72 886 грн. 57 коп.. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 264 ЦПК України під час прийняття рішення суд, зокрема, вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За вказаних обставин та відповідних норм законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 139, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у сумі 6 229, 78 грн., які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі1 211, 20 грн. та витрат на залучення судового експерта у розмірі 5018, 58 грн. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного та

Outcome: approved