Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 07 лютого 2024 року представник позивача, діючи в інтересах [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав до суду позов до відповідача про визначення місця проживання дитини, у якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за місцем його проживання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач з 27.04.2012 року перебувають у шлюбі, на теперішній час шлюбні відносини припинено, та позивачем до Херсонського міського суду Херсонської області подано позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Від вказаного шлюбу у подружжя народилася діти, син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Позивач разом із дітьми у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України під час дії воєнного стану та окупацією м. Херсон був вимушений виїхати із м. Херсон до м. Тернопіль у зв`язку із небезпекою для життя і здоров`я дітей, які з того часу, а саме з 28.03.2022 року постійно проживають із позивачем у м. Тернопіль, як вимушено переміщенні особи, та навчаються у шкільному закладі. Відповідач, на час звернення до суду із позовом, покинула дітей та повернулася до м. Херсон, вважаючи його після деокупації небезпечним місцем для проживання дітей і має намір забрати дітей. Між позивачем та відповідачем виникає спір з приводу проживання та перебування дітей. Оскільки відсутня домовленість між сторонами про визначення місця проживання дітей і позивач вважає, що повернення дітей до м. Херсон є небезпечним для їх здоров`я та життя та у зв`язку із відсутністю домовленості та намагання відповідача забрати дітей до місця свого проживання та реєстрації, позивач вимушений звернутися до суду із позовом з проханням визначити місце проживання дітей у м. Тернопіль за місцем реєстрації місця проживання/перебування позивача, як внутрішньо-переміщеної особи. Вказані обставини змусили останнього звернутися до суду із означеним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 13.08.2024 року відповідачка подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог та просила визначити місце проживання дітей з нею. Зазначила, що після переїзду до м. Тернопіль не змогла адаптуватись та знайти роботу. Стосунки в родині погіршилися і сторони розлучилися. Оскільки відповідач не мала ні житла ні роботи у м. Тернополі, повернулася до м. Херсону, де і проживає зараз. З дітьми постійно спілкується телефоном та цікавиться їх станом здоров`я, успіхами в школі та має намір найближчим часом навідати їх у Тернополі. Зауважила, що воєнний стан оголошено на всій території України і м. Тернопіль не може вважатися більш безпечним містом ніж м. Херсон, в якому у дітей є соціальні зв`язки, друзі, рідні та близькі люди. В м. Херсоні є домоволодіння де можливо проживати постійно, незалежно від наявності значного доходу, що є перевагою. Також відповідачка може забезпечити дітям можливість навчатися дистанційно. Позивач постійно працює та не має часу щоб займатися з дітьми. Крім того, у випадку проживання дітей з відповідачкою, остання матиме право отримувати аліменти та забезпечувати нормальні умови проживання дітей. ІІІ. Виклад позиції третьої особи. 30.10.2024 року від в.о. начальника управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Ірини Гірняк надійшло рішення «Про затвердження висновку щодо доцільності визначення місця проживання дітей» та заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Висновок органу опіки та піклування повністю підтримали. Справу просили розглянути за наявними матеріалами справи. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 15.07.2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву на усунення недоліків позову та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Підготовче судове засідання призначено на 08.08.2024 року. 07.08.2024 року від Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради на електронну адресу суду надійшло повідомлення про призначення засідання комісії з питань захисту прав дитини у третій декаді серпня, де буде вирішуватись питання щодо доцільності(недоцільності) визначення місця проживання дітей, висновок після його затвердження буде спрямовано на адресу Херсонського міського суду Херсонської області. 08.08.2024 року на виконання вимог ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від Тернопільського академічного ліцею «Генезис» надійшли витребувані судом докази. У зв`язку із неявкою відповідача судове засідання відкладено на 28.08.2024 року. 13.08.2024 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У зв`язку із ненадходженням висновку з Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та відсутністю клопотання відповідача про проведення судового засідання без її участі, судове засідання відкладено на 30.09.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2024 року. 14.10.2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд та вирішення справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. У раніше поданих заявах просив справу вирішити без участі відповідача. Проти задоволення позову заперечував. У зв`язку із ненадходженням Рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування та відсутністю письмової позиції третьої особи, щодо заявленого спору судове засідання відкладено на 30.10.2024 року. 30.10.2024 року на електронну адресу суду від в.о. начальника управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Ірини Гірняк надійшло рішення «Про затвердження висновку щодо доцільності визначення місця проживання дітей» та заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Висновок органу опіки та піклування повністю підтримали. Справу просили розглянути за наявними матеріалами справи. У судове засідання у час призначений для розгляду справи позивач не з`явився, 15.10.2024 року його представник - адвокат Дробіков Д.С. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання у час призначений для розгляду справи відповідач не з`явилася, 30.09.2024 року на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача, при вирішенні справи просила врахувати обставини викладені у відзиві. Представник третьої особи Тернопільської міської ради (відділ з питань опіки та піклування) у судове засідання не з`явився, до висновку органу опіки та піклування долучив заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду позивача та його представника про розгляд справи у їх відсутності, та заяви відповідача та третьої особи про вирішення спору без їх участі, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 12.04.2012 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що 12.04.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №142 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти: -син, [PERSON] , [INFO] , про що 09.10.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №971 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] ; -син, [PERSON] , [INFO] , про що 04.02.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №98 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 28.03.2022 року [PERSON] , а також [PERSON] і [PERSON] взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідками наявними в матеріалах справи виданими відділом з прийому громадян Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. Відповідно до довідки від 07.08.2024 року за №140 з Тернопільського академічного ліцею «Генезис», [PERSON] навчається в 6 класі ліцею. Відповідно до Характеристики №140 від 07.08.2024 року, [PERSON] закінчив 5 клас ліцею з достатнім рівнем знань. До навчання ставиться відповідально, має бажання вчитися. Ліцей відвідує регулярно. Пропускає уроки лише по поважній причині. Навчається в повну міру своїх можливостей. Вміє самостійно працювати. Сприймає поданий навчальний матеріал. Контролює себе. Має здібності до вивчення предметів гуманітарного циклу. На уроках уважний, завжди виконує домашнє завдання, встигає у навчанні, допомагає товаришам. Тимофій скромний, сором`язливий, товариський, дисциплінований, ввічливий, самостійний, доглянутий. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно та відповідально. Дотримується режиму дня. Адекватно реагує на похвалу чи зауваження вчителів. Правила поведінки свідомо виконує. Підтримує дружні стосунки з усіма однокласниками. Відповідно до довідки від 07.08.2024 року № 139 з Тернопільського академічного ліцею «Генезис», [PERSON] навчається в 5-А класі ліцею. Відповідно до Характеристики №139 від 07.08.2024 року, [PERSON] навчається в ліцеї з третього класу як ВПО з м. Херсону. За період навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований працелюбний, уважний ліцеїст. За два роки навчання продемонстрував середній рівень навчальних знань. Регулярно виконує домашнє завдання. Має схильність до вивчення точних наук, проявляє артистичні здібності. Охоче бере участь у спортивних змаганнях. Спокійний, стриманий, доброзичливий, розбірливий у друзях. У спілкуванні з однолітками намагається підтримувати дружні стосунки. Проявляє розуміння правил поведінки ліцеїста. Батьки проявляють належну увагу до сина. Доглянутий. 30.10.2024 року за вих. №1649 Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надало Висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] та рішення «Про затвердження висновку щодо доцільності визначення місця проживання дітей» За даними висновку, 23.09.2024 року працівники управління провели обстеження умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким діти проживають з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] (зареєстровані як внутрішньо переміщені особи). Квартира складається з 3 кімнат, загальною площею 80 кв.м. з усіма комунальними зручностями, де є все необхідне для проживання. Для дітей створено умови для повноцінного гармонійного розвитку, а саме: виділено окрему кімнату, в якій знаходяться ліжка для сну, робочий куток, шкільне приладдя, шафа для одягу. Одяг та взуття відповідного віку. VІ. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2023 року у справі №607/20787/19. У постанові від 06.06.2019 року у справі №495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини. Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При розгляді спорів про визначення місця проживання дитини чи участі в її вихованні після 24 лютого 2022 року, суд має враховувати пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, невід`ємного і пріоритетного права дитини на життя та перебування її в безпечному середовищі. За обставин цієї справи сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які у зв`язку з окупацією та безпековою ситуацією у м. Херсоні у березні 2023 року переїхали до м. Тернополя. Під час судового розгляду сторони підтвердили, що наразі відповідачка добровільно повернулася до м. Херсону та теж бажає мати опіку над синами. Суд враховує, що презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Цаунеґґер проти Німеччини», (ZAUNEGGER v. GERMANY), заява №22028/04, § 46, 03.12.2009 року). Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» [PERSON] наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї». Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц та постановах Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №718/1796/16-ц, від 02.07.2020 року у справі №428/13225/15-ц, від 19.05.2021 року у справі №686/1379/19. У постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Дослідивши наявні у справі докази, прийнявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дітей, вік дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, надавши оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання хлопчиків з батьком, суд дійшов висновку, що проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , саме з позивачем буде відповідати їх найкращим інтересам та забезпечить розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак, у цій справі відповідачкою не ініціювалося питання визначення місця проживання синів з нею, або встановлення спільної фізичної опіки сторін над дітьми саме шляхом пред`явлення зустрічного позову, не надано акту обстеження умов проживання, висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей саме з матір`ю. Також, суд вважає загальновідомою обставиною безпосередню близькість лінії фронту до м. Херсону та перманентні обстріли (на час перебування справи у провадженні) та об`єктивну неможливість на постійній основі забезпечувати найкращі інтереси дітей в таких безпекових умовах які наразі є у м. Херсон. На підставі викладеного, діючи передусім в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги сталі соціальні зв`язки, місце навчання дітей, враховуючи висновок компетентного органу щодо доцільності проживання дітей з одним із батьків, суд приходить до висновку про необхідність визначення проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Додатково, суд вважає за необхідне роз`яснити, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимогу про розподіл судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved