Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника адвоката Попової К.Р. звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в розмірі 70 000,00 грн. В обґрунтування своїх доводів позивачка зазначила, що він має понад 16-річний стаж роботи у відповідача за професією оброблювача поверхневих дефектів металу прокатного цеху. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у неї виявлено: - хронічну двобічну сенсоневральна прихуглуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. [PERSON] та [PERSON] ; - хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальним пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.. Крім того, позивачці 2 2020 році первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності. При повторному огляді через рік позивачці встановлена третя група інвалідності із втратою 55% працездатності. Зважаючи на пожиттєвий характер невідворотних змін у стані здоров`я, втрату працездатності, зміни умов життя, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування моральної шкоди 70 000,00 грн. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (надалі - відповідач/ПрАТ «Дніпроспецсталь») на користь позивачки, до 30 000,00 гривень. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що [PERSON] була повідомлена підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих і виробничих факторів та можливі наслідки на здоров`я, щорічно проходила медичні огляди з метою визначення можливості за станом здоров`я працювати у вказаних умовах праці. Крім того, позивачка отримувала додаткові пільги та компенсацію, а саме призначення пенсії на пільгових умовах. Також відповідач звертає увагу, що 09.01.2020 позивачці було визначено 40% втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, 55% втрати працездатності та встановлення 3 групи інвалідності позивачці встановлено повторно, а саме, 17.01.2022, з позовними вимогами щодо стягнення моральної коди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, позивачка звернулася лише через 2 роки. Ухвалою суду від 03.10.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлений строк учасникам справи для подання заяв по суті. У судове засідання повідомлений належним чином позивач не з`явився. У матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги представник просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. На позиції, висловленій у відзиві, наполягає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.07.2004 по 19.06.2020 перебувала у трудових відносинах із ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-11). Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.12.2022 року № 11/312 позивачці встановлені професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна прихуглуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальним пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (а.с. 19-20). Відповідно до п. 17 цього Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) встановлено, що хронічні захворювання виникли внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] на ПрАТ «Дніпроспецсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищують допустимі норми, та недосконалості технологічного процесу та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу за станом здоров`я. Причини виникнення хронічного професійного захворювання викладені у п. 18 зазначеного Акту (а.с. 18-20). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09.11.2020 позивачці встановлено 40% втрати професійної працездатності та без встановлення групи інвалідності (а.с. 12). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 17.01.2022 позивачці встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 16-17). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратила професійну працездатність у загальному розмірі 55%, її визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності у позивачки змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, зважаючи на наявність на робочому місці позивача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в шкідливих та важких умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало позивачці моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачці заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування. Посилання відповідача на те, що позивачка була обізнана про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, як і твердження відповідача, що встановлення 55% втрати працездатності та третьої групи інвалідності [PERSON] відбулося за 2 роки після первинного огляду, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивач вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивачка розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки; переживання, пов`язані з тим, що позивачка не може виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу сім`ї. З урахуванням вищезазначеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, у розмірі 50 000,00 грн. Доводи відзиву про необхідність стягнення на відшкодування моральної шкоди з урахуванням податку та збору порушують права позивача та суперечать нормам Податкового кодексу України, а також правовій позиції Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 у справі № 180/683/13-ц визнав незаконним оподаткування суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду, зазначивши, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, підлягають оподаткуванню, крім сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податків унаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю. Після змін до пп.164.2.14 ПКУ згідно із Законом № 466-IX, які діють з 23.05.2020 року, до оподаткованого доходу включають дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовують на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 865,16 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial