Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку служби у справах дітей по Основ?янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради перебуває малолітній [PERSON] , як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Мати дитини- [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею, [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання по вказаній адресі умови проживання задовільні, квартира обладнана сучасними меблями та побутовою технікою. Для дитини обладнано окрему кімнату, де є місце для сну, стіл для навчання, шафа для речей. Хлопець забезпечений всім необхідним: сезонний одяг, шкільне приладдя, ноутбук для навчання, телефон. Продукти харчування в достатній кількості. Згідно висновку оцінки потреб сім?ї, дитина проживає з бабусею. Мати вихованням та утриманням не займається, проживає окремо. Бабуся має доброзичливі стосунки з онуком. Відповідно до інформації КЗ «Харківський ліцей №10» Харківської міської ради, де навчається дитина, мати, [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не забезпечує необхідним шкільним приладдям та іншими речами. Відповідно до інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24», декларацію на медичне обслуговування дитини укладено з лікарем-педіатром [PERSON] . Зі слів лікаря-педіатра, хлопчика супроводжує бабуся, яка виконує рекомендації лікарів, піклується про його стан здоров?я. Інформації щодо участі матері у вихованні сина лікувальний заклад не має. Бабуся - [PERSON] перебуває на обліку ССД по Основ?янському району м.Харкова кандидатів в опікуни. У дитини склались добрі стосунки з бабусею, вона забезпечує його всім необхідним. Згідно довідки про доходи ГУ ПФУ в Харківській області [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію за віком. [PERSON] станом на 27.03.2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, за станом здоров`я може бути опікуном. Враховуючи викладене, представник позивача просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , встановити опіку над малолітнім [PERSON] та призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька дитини внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України (а.с.12-15). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 05.08.2014 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.17-18). [PERSON] проживає разом з бабусею, [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками (а.с.14, 36). Згідно висновку оцінки потреб сім?ї, дитина проживає з бабусею. Мати вихованням та утриманням не займається, проживає окремо. Бабуся має доброзичливі стосунки з онуком (25-27). Відповідно до копій характеристик КЗ «Харківській ліцей №10 Харківської міської ради» [PERSON] зарекомендував себе, як старанний, здібний, відповідальний учень. Хлопчика виховує бабуся [PERSON] , яка відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, [PERSON] підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори (а.с.19,21). Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №953/5796/23 встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є бабою по батьківській лінії неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , є онуком [PERSON] , [INFO] . Визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з бабусею [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання останньої, [ADDRESS] (а.с.29-31). Відповідно до копії повідомлення КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» №111/0/590-24 від 07.03.2024 року [PERSON] перебуває під наглядом КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24», декларацію на медичне обслуговування дитини укладено з лікарем-педіатром [PERSON] . Зі слів лікаря-педіатра, хлопчика супроводжує бабуся, яка виконує рекомендації лікарів, піклується про його стан здоров?я. Інформації щодо участі матері у вихованні сина лікувальний заклад не має (а.с.22). [PERSON] станом на 27.03.2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.35). Згідно копії висновку про стан здоров`я особи, виданого КНП «Міська поліклініка №8» Харківської міської ради,- [PERSON] за станом здоров`я придатна бути опікуном (а.с.39). Згідно довідки про доходи ГУ ПФУ в Харківській області [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію за віком (а.с.38). Відповідно до Висновку департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, - департамент вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] (а.с.10-11). Згідно подання департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, - департамент вважає можливим призначення [PERSON] опікуном [PERSON] (а.с. 8-9). Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно д ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, стягнувши з відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Статтею 6 Сімейного кодексу України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною 3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи зміст подання органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу.

Outcome: approved