Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] протягом 20 років працював на підприємстві АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «КЗРК») та 2 роки на ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК»), з яких з 11.04.2001 року по 31.07.2001 року учнем прохідника шахти «Октябрська», з 15.08.2001 року по 20.01.2003 року прохідником дільниці № 2 \~ \~ \~ \~шахти «Октябрська», з 20.01.2003 року по 29.07.2003 року прохідником дільниці № 19 шахти «Октябрська», з 29.07.2003 року по 02.01.2005 року кріпильником дільниці № 19 шахти «Октябрська», з 02.01.2005 року по 02.04.2010 року гірником очисного забою дільниці №19 шахти «Октябрська», з 02.04.2010 року по 13.07.2013 року вибухівником шахти «Октябрська», з 14.11.2018 року по 12.08.2019 року машиністом електровозу дільниці № 10 шахти «Тернівська», з 12.08.2019 року по 15.09.2022 рік підривником дільниці №10 шахти «Тернівська», а також на ПрАТ «ЦГЗК» з 13.07.2015 року по 08.11.2017 року підривником дільниці бурових та вибухових робіт №7 шахти ім. Орджонікідзе. Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 11.01.2023 р., працюючи на підприємствах відповідачів [PERSON] підпадав під негативний вплив факторів важкої праці, шуму, вмісту хімічних речовин, дії світлового середовища, несприятливого мікроклімату та напруженості трудового процесу. Згідно висновку від 25.04.2024 року № 682 ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії синдром генералізованої ангіодистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою III стадії, ступінь 3, гіпертензивне серце. ІХС: гострий Q передньосептальний, верхівки боковий інфаркт міокарда (11.04.2024) СН II Аст. Ризик 4, у поєднанні з синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; сидеросилікоз першої стадії, ускладнений ХОЗЛ, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня, отримані з вини відповідачів, що підтверджено Актом розслідування причин виникнення захворювання від 20.05.2024 року. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивача, 20.08.2024 року [PERSON] пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), де визначено ступень втрати професійної працездатності в розмірі 65%, та 3 групу інвалідності безстроково. Позивача постійно турбує виражений біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах з іррадіацією в праві руку, ногу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, запаморочення, коливання AT, задишка при фізичному навантаженні, підвищена втомлюваність, загальна слабкість, задишка, кашель, важкість в грудях. Внаслідок отриманого професійного захворювання він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки [PERSON] , він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, зокрема, виконувати повсякденні обов`язки. Глибина душевних страждань позивача зумовлена також безвідповідальною поведінкою відповідачів, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці. Вказаними обставинами йому завдано моральної шкоди, тому саме відповідачі повинні відшкодувати йому моральну шкоду через втрату працездатності внаслідок професійного захворювання. При визначені розміру моральної шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати на 1 січня 2024 року, [PERSON] оцінив завдану йому моральну шкоду в сумі 390500 грн. На підставі наведеного просив суд стягнути з АТ «КЗРК» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 325000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, а також стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 65500 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Не погоджуючись із заявленими вимогами [PERSON] , представник АТ «КЗРК», подав відзив, де вказував, що в певних умовах виключити наявність шкідливих виробничих факторів не є можливим, тому від роботодавця вимагається здійснювати превентивні заходи, які запобігають негативному впливу цих факторів. Так [PERSON] протягом всього періоду роботи користувався спеціальним режимом, своєчасно забезпечувався протипиловими респіраторами, гірниче обладнання було обладнано пиловловлюючими пристроями. Також вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачем значно завищений та не відповідає обставинам справи, оскільки не відповідає принципам справедливості та розумності. При цьому заперечував проти стягнення на користь позивача без утримання податків з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів, оскільки при стягненні моральної шкоди з цих сум мають бути утримані податки та збори відповідно до норм податкового законодавства. Також АТ «КЗРК» заперечував проти розподілу судового збору на користь держави. На підставі викладеного просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до АТ «КЗРК» в повному обсязі. Не погоджуючись із заявленими вимогами [PERSON] , представник ПрАТ «ЦГЗК», подав відзив, де вказував, що причина виникнення у позивача професійного захворювання, вібраційна хвороба, взагалі не стосується ПрАТ «ЦГЗК», оскільки позивач, працюючи на інших підприємствах, підпадав під вплив рівнів підвищеної вібрації. Крім того перші ознаки захворювання легень у позивача були виявлені під час його знаходження на лікуванні у неврологічному відділені клініки інституту в 2024 році, а під час проходження позивачем попереднього медичного огляду при прийомі на роботу до ПрАТ «ЦГЗК» 13.07.2015 р. та продовж всього часу роботи у такого відповідача позивач був визнаний придатним до роботи, тому міг захворіти на вібраційну хворобу та сидеросилікоз саме за час роботи в АТ «КЗРК». Додавала, що позивачем не було підтверджено причинний зв`язок між діями ПрАТ «ЦГЗК» та виникненням у позивача професійного захворювання та не доведено провини ПрАТ «ЦГЗК». Також позивач при визначенні розміру моральної шкоди не дотримався положень розумності та справедливості. Зауважувала, що у випадку, якщо особа відшкодовує на користь фізичної особи моральну шкоду, вона виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу та за рахунок фізичної особи, якій виплачується такий дохід, що підтверджується індивідуальною податковою консультацією. Таким чином просила суд у позові [PERSON] до ПрАТ «ЦГЗК» про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 5 вересня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року за клопотанням представника відповідача, ПрАТ «ЦГЗК», судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача, адвокат Бузинарська Д. М., у судовому засіданні, підтримуючи повністю вимоги [PERSON] , посилалась на викладені у позовній заяві доводи щодо доведеності відповідальності обох відповідачів за набуте позивачем професійне захворювання та на розумність визначеного розміру відшкодування йому моральної шкоди в загальній сумі 390\~500 грн., внаслідок чого просила суд задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Представник ПрАТ «ЦГЗК», [PERSON] , у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених вимог [PERSON] та підтримуючи доводи, викладені нею у письмовому відзиві на позов, додавала, що [PERSON] не міг за час роботи на ПрАТ «ЦГЗК» отримати вібраційну хворобу, тому в цій частині відповідальність покладається виключно на АТ «КЗРК». Крім того від представника ПрАТ «ЦГЗК» на адресу суду надійшли два письмових пояснень, де представник відповідача вказував, що солідарної відповідальності обох відповідачів по справі не може бути, оскільки позивачем не підтверджено причинний зв`язок між діями ПрАТ «ЦГЗК» та виникненням у [PERSON] професійного захворювання. Звертала увагу на те, що ПрАТ «ЦГЗК» не було останнім місцем роботи позивача, тому просила врахувати, що пропорційність стажу роботи [PERSON] для розподілення між роботодавцями вини у профзахворюванні [PERSON] не передбачена, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з ПрАТ «ЦГЗК» моральної шкоди у розмірі 65 000 грн., тому просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову до ПрАТ «ЦГЗК» у повному обсязі. Представник АТ «КЗРК», [PERSON] , у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених вимог [PERSON] та підтримуючи доводи, викладені нею у письмовому відзиві на позов, додавала, що АТ «КЗРК» зживало необхідні заходи для мінімізації негативного впливу виробничих факторів на здоров`я позивача, який був забезпечений усіма необхідними заходами захисту та додатковими соціальними гарантіями. Крім того позивач не довів розмір завданої йому моральної шкоди. Також від представника АТ «КЗРК» на адресу суду надійшли письмові пояснення, де представник відповідача вказував, що [PERSON] також підпадав під дію шкідливих виробничих факторів за час його роботи на ПрАТ «ЦГЗК», що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що [PERSON] працював на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком» з 11.04.2001 року по 31.07.2001 року, з 15.08.2001 року по 20.01.2003 року, з 20.01.2003 року по 29.07.2003 року, з 29.07.2003 року по 02.01.2005 року, з 02.01.2005 року по 02.04.2010 року, з 02.04.2010 року по 13.07.2013 року, з 14.11.2018 року по 12.08.2019 року, з 12.08.2019 року по 15.09.2022 року: учнем прохідника, прохідником, гірником очисного забою, вибухівником на дільницях шахти «Октябрська», а також машиністом електровозу та підривником на дільниці шахти «Тернівська», звідки позивача було звільнено звільнено за власним бажанням внаслідок виходу на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Також суд\~встановив,\~що [PERSON] \~працював на\~підприємстві ПрАТ\~«ЦГЗК» з 13.07.2015 року по 08.11.2017 року підривником дільниці бурових та вибухових робіт № 7 шахти «Орджонікідзе», звідки звільнився за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 травня 2024 року, складеного відносно АТ «КЗРК», було встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань: 1) вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації; синдром генералізованої ангіодистонії, ускладнений гіпертонічною хворобою III стадії, ступінь 3, гіпертензивне серце. ІХС: гострий Q передньосептальний, верхівки боковий інфаркт міокарда (11.04.2024) СН II Аст. Ризик 4, у поєднані з синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднані з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2) сидеросилікоз першої стадії, ускладнений ХОЗЛ, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня, що повною мірою підтверджується медичним висновком від 25.04.2024 року № 682 ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Також в акті зазначені причини виникнення професійних захворювань, оскільки позивач працюючи підземним підривником на шахті «Тернівська» АТ «Криворізький залізорудний комбінат» у період з 12.08.2019 року по 25.01.2022 року в підземних умовах шахти отримував вибухові речовини та засоби підривання у підземному складі вибухових матеріалів та доставляв їх на дільниці шахти, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, що мали місце щодо порушень в роботі системи вентиляції, пило виведення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив рівнів вібрації загальної та концентрації аерозолів фіброгенної дії, які перевищували нормативні показники, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці Державної служби з питань праці від 11.01.2023 року. При цьому виникненню професійних захворювань сприяв професійний маршрут [PERSON] , який працював з 11.04.2001 року по 31.07.2001 року, з 15.08.2001 року по 29.07.2003 року, з 02.01.2005 року по 02.04.2010 року, з 02.04.2010 року по 13.07.2013 року, з 14.11.2018 року по 12.08.2019 року учнем прохідника, підземним прохідником, гірником очисного забою, підривником на шахті «Октябрська» та машиністом електровозу на шахті «Тернівська» АТ «Криворізький залізорудний комбінат», а з 13.07.2015 року по 08.11.2017 року підривником на шахті «Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК», за час роботи якого [PERSON] підпадав під вплив рівнів вібрації загальної та концентрації аерозолів фіброгенної дії, які перевищували нормативи показники, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві АТ «КЗРК» становив майже 13 років, а стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» становив 2 роки 4 місяці, що також підтверджується копією трудової книжки позивача. У свою чергу відповідно до карти попереднього та періодичного медичних оглядів [PERSON] за час його роботи на підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» вбачається, що позивач був визнаний придатним до роботи підривником дільниці бурових та вибухових робіт № 7 шахти «Орджонікідзе». При цьому посилання представника ПрАТ «ЦГЗК» на те, що вібраційна хвороба не могла виникнути за час роботи [PERSON] на підприємстві такого відповідача частково підтверджується інформаційною довідкою про умови праці від 11 січня 2023 року Державної служби з питань праці, де визначено, що за час роботи на ПрАТ «ЦГЗК» [PERSON] не підпадав під вплив перевищеного рівня вібрації. В той же час за даною довідкою про умови праці вбачається, що, працюючи підривником дільниці бурових та вибухових робіт № 7 шахти «Орджонікідзе» на ПрАТ «ЦГЗК», [PERSON] підпадав під перевищений вплив пилу фіброгенної дії, а умови праці останнього характеризувалися за показниками напруженості та важкості праці як шкідливі. Суд також\~встановив,\~що 20.08.2024\~року [PERSON] \~прийшов огляд\~медико-соціальною\~експертною комісією,\~внаслідок чого\~позивачу визначено\~ступень втрати\~професійної працездатності\~в розмірі\~65%,\~з яких\~50\~%\~через вібраційну\~хворобу,\~а 15%\~через сидеросилікоз,\~що підтверджується\~довідкою МСЕК\~серія 12\~ААА №\~130190\~від 20.08.2024\~року та\~встановлено ІІІ\~групу інвалідності,\~що підтверджується\~довідкою МСЕК\~серія 12ААГ\~№ 573838\~від 20.08.2024\~року позивачу\~безстроково,\~внаслідок чого [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування, нагляд у сімейного лікаря та невролога, із забороною важкої праці та в умовах виробничого пилу. У зв`язку із професійними захворюваннями [PERSON] визначена індивідуальна програма реабілітації інваліда. Тривале лікування [PERSON] та періодичне його знаходження на стаціонарному лікуванні внаслідок професійного захворювання протягом 2022-2024 років підтверджується виписними епікризами, виписками з медичної карти амбулаторного та стаціонарного хворого. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону праці»\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємствах відповідачів, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на АТ «КЗРК» та на ПрАТ «ЦГЗК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок обох відповідачів. На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представників обох відповідача про те, що АТ «КЗРК» та ПрАТ «ЦГЗК» не повинні відповідати за отриманні позивачем професійні захворювання та відповідно у спричиненні [PERSON] цим моральної шкоди. При цьому наявність вини у даному випадку для відповідальності відповідача за законом не вимагається, оскільки за п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Крім того суд відкидає посилання представника відповідача на те, що [PERSON] працював лише на АТ «КЗРК» у шкідливих умовах праці, де набув проф. захворювання, де саме було складено акт розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань від 20 травня 2024 року, тому представники відповідача не були присутні при його складанні, оскільки судом було враховано стаж роботи у шкідливих умовах [PERSON] на ПрАТ «ЦГЗК», тобто профмаршрут позивача, що було, зокрема, підставою для виникнення у нього професійного захворювання (сидеросилікоз), зважаючи на те, що за «Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 року № 337, в разі коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку профзахворювання, під час роботи за якими були умови для розвитку професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку професійного захворювання. Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності [PERSON] у розмірі 65% (50% - вібраційна хвороба, 15% - сидеросилікоз) первинно та здобуттям ним 3-ї групи інвалідності безстроково позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємствах відповідачів, ступінь втрати ним працездатності через професійні захворювання, отриману ним безстроково інвалідність внаслідок таких захворювань, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також відповідальність підприємств відповідачів у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на АТ «КЗРК» та на ПрАТ «ЦГЗК». Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на АТ «КЗРК» майже 13 років, а на ПрАТ «ЦГЗК» відповідно 2 роки 4 місяці, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідачів безстроково 65% стійкої втрати працездатності через набуті ним професійні захворювання та третю групу інвалідності безстроково при роботі у таких шкідливих умовах на підприємствах відповідачів, то, зважаючи на розмір на 1 січня 2024 року мінімальної заробітної плати в сумі 7100 грн., на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати саме 210 000 грн., а розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку ПрАТ «ЦГЗК» повинен дорівнювати саме 40 000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійних захворювань на його здоров`ї та подальшому житті. Таким чином суд не може погодитись із доводами представників відповідачів, що розмір моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивача, не був доведений [PERSON] . Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Внаслідок наведеного вмотивування суд відхиляє посилання представника ПрАТ «ЦГЗК» на індивідуальну податкову консультацію, надану ПрАТ «ЦГЗК». Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог, тобто з АТ «КЗРК» в сумі 2100 грн. та з ПрАТ «ЦГЗК» в сумі 400 грн. відповідно.

Outcome: partial