Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2024 року до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.3-5). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в період з 2009 року до 2021 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] . Дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, він піклується про сина, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні дитини, не створює для нього належних умов проживання, не піклується про стан здоров`я сина та не цікавиться його життям. [PERSON] зловживає спиртними напоями, не проявляє материнського піклування, хоча має таку можливість, не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 65 290,28 грн. За таких обставин відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та самоусунулася від їх виконання. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 02 серпня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Одночасно за клопотанням позивача витребував з Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 10.10.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав підтримує, рішення просить прийняти з урахуванням інтересів дитини. Суд ухвалив судове засідання проводити за відсутності представника третьої особи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] , відповідач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). 03 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11-12). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігові від 16.08.2022 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2022 і до повноліття дитини (а.с.13-14). На підставі вищезазначеного рішення видано виконавчий лист №750/3393/22 та Новозаводським відділом ДВС відкрито виконавче провадження [NUMBER], в рамках якого позивач аліменти на утримання дитини від відповідача не отримував, у зв`язку з чим станом на 30.04.2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 65 290,28 грн (а.с.15-16). При цьому з розрахунку вбачається, що за період з червня 2022 року до квітня 2024 року остання аліментів жодного разу не сплачувала. Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради позивач разом з дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За вказаною адресою вони фактично й проживають з дати народження дитини, тоді як мати не проживає за вказаною адресою з 2020 року, що підтверджується актами, складеними сусідами у присутності майстра ОЖБК (а.с.19-20). Відповідач, згідно з її письмовими поясненнями, проживає окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.60), проте з 19.02.2021 вона не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (а.с.26-27). За інформацією Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27 від 05.03.2024, [PERSON] є учнем 9-Б класу та навчається в навчальному закладі з 2015 року, активну участь в освітньому процесі бере батько, який відвідує батьківські збори та постійно комунікує з класним керівником, зацікавлений в успішному розвитку свого сина, який дає гарні відгуки про батька; натомість з вересня 2020 року мати контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується, у вихованні участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила, батьківські збори не відвідувала (а.с.17). Також з психолого-педагогічної характеристики дитини вбачається, що [PERSON] має складну сімейну ситуацію: мати покинула родину, коли [PERSON] навчався у 6 класі; мати може зателефонувати один раз на місяць в стані алкогольного сп`яніння, матеріально не допомагає, життям сина не цікавиться; дитина проживає з батьком, який взяв усю відповідальність за навчання та виховання; з батьком у [PERSON] добрі відносини, батько піклується про сина (а.с.18). Відповідно до листа КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР від 03.05.2024 згоду на лікування та проведення профілактичних щеплень дитини з серпня 2020 року надав батько, запити про стан здоров`я дитини мати до закладу не подавала (а.с.66). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №643 від 30.09.2024 затверджено висновок щодо доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.71-72). У судовому засіданні, у відповідності до ст. 171 СК України, з`ясовувалась думка неповнолітнього [PERSON] щодо його спілкування з матір`ю, який суду пояснив, що розуміє суть позовних вимог у межах даної справи та не заперечує проти задоволення ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).. Статтею 150 СК України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 8 цього Закону встановлено право кожної дитини на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Відповідно п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За приписами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 4 статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За вказаних вище обставин, враховуючи визнання відповідачкою позову та тривале ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , які передбачені статтею 150 Сімейного Кодексу України, що підтверджується належними та допустимими доказами, які всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, суд приходить висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав. V. Розподіл судових витрат У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується. На підставі наведеного,

Outcome: approved