Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

18 вересня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що між 01 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак спір про місце їх перебування відсутній. Через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами фактично припинились. На цей час сторони проживають окремо та відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, у зв`язку із чим прохає розірвати шлюб. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує повністю та прохає задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла до суду телефонограма, в якій останній прохав розглянути справу без його участі. Позов визнав повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом установлено, що 01 грудня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №240 (а.с. 8). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11). Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а сторони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Спір про місце проживання неповнолітніх дітей на цей час відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу прізвища сторін не змінювались. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом установлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач визнав позов повністю, то позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved