Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці через систему «Електронний суд» 10.10.2024 подано позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Скржешевський М.С., до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у якій представник позивачки просить суд розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, а після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Також у позові просить суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень по 3\~000 (три тисячі) гривень на кожного з дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття з врахуванням індексу інфляції на час їх виплати (позовні вимоги з врахуванням заяви від 23.10.2024). Позовні вимоги представник позивачки мотивує тим, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На даний момент подружжя не підтримує шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет, а тому позивачка наполягає на розірванні шлюбу. З приводу позовної вимоги про стягнення аліментів зазначає, що Подружжя має спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які разом із позивачкою на постійній основі проживають у Чеській Республіці. Вказує, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відповідач, який є здоровим, працездатним та таким, що отримує дохід, інших осіб на утриманні не має, зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на рівні 6 000 гривень. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Згідно із даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів передано на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 11.10.2024, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23 жовтня 2024 року та в подальшому відкладено 28.10.2024, у зв`язку із неявкою відповідача. Крім того 28.10.2024 на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів від представника позивача, разом із оригіналом свідоцтва про шлюб. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Позивачка та її представник у позові просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, доходить такого висновку. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований 15 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 238, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 20 серпня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно із даними Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, [PERSON] , [INFO] , змінила [INFO] прізвище на « [PERSON] », про що складено актовий запис № 161. Крім того позивачка і відповідач є батьками дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Чеської Республіки з перекладом Номер підзвітного бланку [NUMBER] від 05.10.2020, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Чеської Республіки з перекладом Номер підзвітного бланку [NUMBER] від 23.05.2018. Діти народжені у Чеській Республіці, консульством України в місті Брно їм видано довідки про реєстрацію осіб громадянами України. Згідно із даними посвідки на проживання 001164592 від 21.10.2021 [PERSON] постійно проживає у Чеській Республіці, разом із своїми дітьми [PERSON] (посвідка на проживання 001135144 від 24.08.2021) та [PERSON] (посвідка на проживання 001164642 від 21.10.2021). Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із положеннчми ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, примирення між ними стало неможливим, втрачена основа подружніх відносин, що підтверджується мотивами викладеними в позовній заяві, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а тому за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, доходить висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, суд не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, зважаючи на встановлені у справі обставини, та категоричну позицію позивачки з вказаного питання. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд виходить із такого. Згідно із ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідач, будучи батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття, при цьому розділяючи цей обов`язок з матір`ю, оскільки законодавча вимога передбачає обов`язок утримання дітей обома батьками. Так,\~при визначенні\~розміру аліментів\~в даному\~випадку,\~суд враховує\~факт проживання\~дітей із\~матір`ю\~та,\~відповідно,\~перебування їх\~на її\~утриманні;\~вік доньок;\~вартість життя\~та необхідність\~здійснення витрат\~для забезпечення\~соціально-побутових\~потреб розвитку,\~навчання,\~здоров`я\~дітей;\~те,\~що обов`язок\~батьків утримувати\~своїх дітей\~є безумовним\~і не\~залежить від\~того,\~чи є\~батьки працездатними\~тай чи\~є в\~них кошти,\~достатні для\~надання утримання;\~матеріальний стан\~позивачки;\~матеріальне становище\~та стан\~здоров`я платника\~аліментів,\~який є\~фізично здоровим,\~та працездатним,\~жодних обставин,\~які б\~унеможливлювали сплату\~ним аліментів\~не вказав,\~доказів про\~наявність у\~нього інших\~утриманців не\~надав,\~а тому\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги позивачки,\~підлягають до\~задоволення,\~а з\~відповідача слід\~стягувати аліменти\~на користь\~позивачки на\~утримання дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 10.10.2024. Індексація аліментів - це механізм, передбачений державою, для підвищення аліментів, які стягуються судом у фіксованій грошовій сумі, з поправкою на поріг інфляції. Індексація сприяє компенсації витрат (частково або в повному обсязі) у результаті здорожчання цін на послуги і товари споживання. Частиною першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Разом з цим, в абзаці третьому частини першої статті 71 Закону вказано, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Пунктом 104 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок) закріплено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином індексація аліментів у твердій грошовій сумі проводиться відповідно до Закону, а може бути здійснена судом лише за інший період. Що стосується судових витрат у справі, то суд виходить із наступного. Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 968 гривень 96 копійок (з врахуванням коефіцієнту 0,8 при подачі позову через «Електронний суд»), від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Питання стягнення із відповідача на свою користь понесених витрат на оплату судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 968 гривень 96 копійок позивачка не ставить на розгляд суду. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 24, 56, 104-105, 110, 112-115, 141, 180-182, 184, 191Сімейного кодексу України,

Outcome: approved