Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

01.07.2024 року позивач ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 20.07.2023 року між ТзОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-8833350, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 7800 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 10.04.2024 року між ТзОВ «Качай Гроші» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 1-10042024, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за договором кредитної лінії № 00-8833350 від 20.07.2023 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 27690 грн. з яких: 7800 грн. заборгованість по тілу кредиту, 19500 грн. заборгованість по відсотках та 390 грн. заборгованості по комісії. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» суму заборгованості суму заборгованості за кредитним договором № 00-8833350 від 20.07.2023 року в розмірі 27690 грн., а також понесені судові витрати по справі, з яких: 3028 грн. судовий збір, 9000 грн. витрати на правничу допомогу. 30.08.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній оспорює факт отримання своєю довірителькою кредитних коштів, а також вважає, що витрати на правничу допомогу не співмірні зі складністю справи та обсягом наданих послуг (а.с. 72-74). 25.09.2024 року від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 78-81). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2024 року у АТ КБ «Приватбанк» було витребувано інформацію щодо наявності у відповідачки карткового рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «Приватбанк»; інформацію щодо зарахування на даний картковий рахунок грошових коштів в сумі 7800 грн. та виписку по даному рахунку за період з 20.07.2023 року по 01.08.2023 року; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] (а.с. 95-96). 19.08.2024 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла на адресу суду витребувана документація (а.с. 104-106). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив суду, що наявні у справі докази свідчать про обгрунтованість позовних вимог. Просить суд при стягненні спірної заборгованості врахувати, що [PERSON] отримувала кредит з метою лікування, оскільки вона має захворювання, а також є особою з інвалідністю ІІ групи. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.07.2023 року між ТзОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-8833350, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 7800 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с. 6-22). Факт перерахування ТзОВ «Качай Гроші» грошових коштів в сумі 7800 грн. на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] підтверджується інформацією, яка була надана АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2024 року про витребування доказів (а.с. 104-106). Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 10.04.2024 року між ТзОВ «Качай Гроші» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 1-10042024, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за договором кредитної лінії № 000-8833350 від 20.07.2023 року (а.с. 26-32). Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за Договором кредитної лінії № 00-8833350 від 20.07.2023 року станом на 10.04.2024 року становить 27690 грн. з яких: 7800 грн. заборгованість по тілу кредиту, 19500 грн. заборгованість по відсотках та 390 грн. (а.с. 22-зворот-25). Всупереч умовам кредитного договору № 00-8833350 від 20.07.2023 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за таким договорами. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТзОВ «Факторинг Партнерс». Суд наголошує, що [PERSON] при обранні контрагента у правовідносинах, які були спрямовані на отримання кредитних коштів, була вільною у своєму виборі, остання особисто та добровільно підписала Договір кредитної лінії № 00-8833350 від 20.07.2023 року, а відтак й погодилася із усіма його умовами, в тому числі й з розміром процентів за користування кредитом. З огляду на наведене, суд не вбачає жодних правових підстав для зменшення розміру заборгованості за нарахованими процентами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 15-02/2024 від 15.02.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Факторинг Партнерс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 124 від 27.05.2024 року до договору № 15-02/2024 від 15.02.2024 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 3000 грн. (2 години вартістю по 1500 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000 грн. (2 годин по 3000 грн.); витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 03.06.2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 9000 грн. (а.с. 39-43). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТзОВ «Факторинг Партнерс» з 15.02.2024 року, заявка щодо позову до [PERSON] значиться за № 83. За договором факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 року ТзОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги до 5897 боржника. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial