Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

28.11.2023 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Бєлік Т.М. на підставі її ж рішення від 14.08.2013 року номер 4983651 (з відкриттям розділу). В обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , після смерті якого вона прийняла спадщину. проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права на належний брату спірний будинок за відсутністю зареєстрваних прав померлого. Так, рішенням від 28 лютого 2014 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/9650/13-ц за позовом [PERSON] до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції, [PERSON] , третя особа ТОВ ""Укрспецторг Групп" про визнання недійсними прилюдних торгів - позов було задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , оформлені актом державного виконавця Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області про реалізацію предмета іпотеки від 06.08.2013 року. Позивачці невідомо про застосування наслідків недійсності правочину , отже єдиним шляхом поновлення її порушених прав буде внесення відповідних щмін до ресєтру речових прав на нерухоме майно, за яких буде відновлено право власності на вказаний будинок за померлим спадкодавцем. Ухвалою судді від 05.12.2023 року дану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою від\~18.12.2023\~року дану\~позовну заяву\~повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13.02.2024 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Центрального районного суду від 18.04.2024 року відведено суддю [PERSON] . Згідно Розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2024 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи" в зв`язку з ухвалою суду від 18 березня 2024 року про відвід судді Черенкової Н.П., від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Тетяна Миколаївна. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 року дану справу розподілено на суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 25.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 13.06.2024 року витребувано від Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Артилерійська 18, м.Миколаїв) матеріали виконавчого провадження №29418504 з виконання виконавчого листа №2-1-256/2010 виданого 22 квітня 2010 року Центральним районним судом міста Миколаєва у справі за позовом ПАТ Банк" Фінанси та кредит" до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Банку "Фінанси та кредит" боргу в розмірі 133 641,59 грн. - в строк до 25 липні 2024 року. Витребувано від Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області (вул.Адміральська 20, м.Миколаїв) завірені копії документів деталізованої інформації реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Тетяною Миколаївною на підставі її ж рішення від 14 серпня 2013 року номер 4983651 (з відкриттям розділу) - в строк до 25 липні 2024 року. На адресу суду надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду від 31.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, її представник надав суду заяву про розгляд справи їх відсутність, просили про задволення позову. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не надав. Третя особа\~-\~приватний нотаріус\~ММНО Бєлік\~Тетяна Миколаївна\~ до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином. Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 280-281 ЦПК України. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до акту державного виконавця МРУЮ Миколаївської області від 06.08.2013 року про реалізацію предмета іпотеки, 02.08.2013 року, на підставі протоколу Миколаївської філії ТОВ «Укрспецторг Групп» №15/0304/13/(Н)-4, відбулися прилюдні торги з реалізації житлового будинку [ADDRESS] , який на праві власності [PERSON] та переможцем на вищевказаних торгах була визнана [PERSON] . У зв`язку з чим [PERSON] було придбано у власність вищевказаний житловий будинок який належить [PERSON] за суму 99617 грн. Рішенням від 28 лютого 2014 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/9650/13-ц за позовом [PERSON] до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції, [PERSON] , третя особа ТОВ "Укрспецторг Групп" про визнання недійсними прилюдних торгів - позов було задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , оформлені актом державного виконавця Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області про реалізацію предмета іпотеки від 06.08.2013 року. Рішення набуло законної сили та ніким не оскаржувалося. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на час розгляду справи право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на праві власнсоті за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 14.08.2013 року номер 4983651 (з відкриттям розділу) , прийнятого зігдно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 461, виданий 14.08.2013, видавник приватний нотаріус Миколаївського МНО Бєлік Т.М. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, раніше вказаний будинок належав [PERSON] , на праві власності на підставі договру купівлі-продажу від 03.03.2006 , право власнсоті хзареєстрвоано в КП ММБТІ 26.11.2007 року, номер запису 293, зареєст рвоано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП ММБТІ 14.06.2011 року за реєстровим № 111. [INFO] [PERSON] помер. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, після його смерті заведена спадкова справа 18.04.2023 року за заявою рідної сестри [PERSON] , позивачки у справі, яка на час смерті спадкодавця була постійно зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду , викладеної у Постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 757/1660/17-ц (провадження № 14-396 цс 18) , розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства. Належним відповідачем у таких справах є особа, зареєстроване право на майно якої чи зареєстроване обтяження права, встановленого в інтересах якої оспорюється; участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. Згідно усталеної судової практики, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, а також у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦПК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 914/2350/18 (914/608/20) від 21 грудня 2022 року щодо застосування частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними\~чи скасування\~на підставі\~судового рішення\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~скасування на\~підставі судового\~рішення державної\~реєстрації прав,\~що мало\~наслідком державну\~реєстрацію набуття\~речових прав,\~обтяжень речових\~прав,\~відповідні права\~чи обтяження\~припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. В даних правовідносинах сторін, позивачка є спадкомцем майна померлого [PERSON] , якому належав на праві власності спірний житловий будинок, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено рішенням усду у справі № 490/9650/13-ц. Проте наразі реєстрація прваа власності на виконання вказаного рішення суду за [PERSON] , ( який був позивачем у вищезазначеній справі) неможлива, оскільки відсутні право підстави проведення реєстрації права власності за померлою особою. Отже, єдиним належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки, як спадкоємиці власника будинку, є скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] , право власнсоті за якою було зареєстроввано на підставі набуття будинку за результатами прилюдних торгів з реалізації вкаазаного нерухомого майна , які визнані судом недійсними - адже в разі визнання за судовим рішенням недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права нового власника [PERSON] припинені. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову за обгрунтованістю та підставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved