Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~06 листопада 2020 року адвокат Свередюк Ю.А. подала до суду позов в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09 серпня 2014 року по 04 жовтня 2019 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У цьому шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу та в період спільного проживання, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 серпня 2014 року та засвідченого нотаріально, вони набули квартиру за адресою: [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу власником майна зазначена відповідач [PERSON] . Після розірвання їх шлюбу стало відомо, що його бувша дружина змінила ключ від вхідних дверей квартири, внаслідок чого позбавила [PERSON] безперешкодного доступу до спірного майна. Крім того, без відому останнього та без його згоди в квартиру була вселена стороння людина, а на його прохання укласти договір про поділ спільного майна, відповідач не реагує та утримує в себе правовстановлюючі документи на житло. Оскільки майно набуте подружжям за час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нерухомого майна та стягнути з відповідача в його користь судові витрати у справі. \~ \~ \~ \~02 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , у якому просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки ВМW, модель 320 D, номер шасі [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки він був придбаний позивачем за час шлюбу та без її згоди ним відчужений в користь свого батька. При цьому просила суд поділити між ними майно наступним чином: стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, що становить 93599,37 грн.; виділити у приватну власність у розмірі 1/1 частини [PERSON] квартиру [ADDRESS] , стягнувши з неї в користь відповідача грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості квартири, а саме 102486 грн. та припинити право спільної сумісної власності на дану квартиру. Також просила здійснити зарахування однорідних вимог, а саме стягнути грошову компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 8886,63 грн., (різницю в частках), які були внесені нею при подачі зустрічного позову на депозитний рахунок суду. Крім того, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у справі. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що раніше неодноразово намагалася оформити з відповідачем довір поділу спільного майна подружжя, оскільки [PERSON] наголошував, що не претендує на квартиру. Вважає, що спільне проживання в одній квартирі з відповідачем є недоцільним, вона вдруге вийшла заміж і з новою родиною в складі чотирьох осіб проживає в житлі площею 29 кв.м (14 кв.м житлова площа), відповідач [PERSON] добровільно залишив квартиру та тривалий час проживає у батьків разом з братом у належному їм житловому будинку. Враховуючи те, що вона є титульним власником нерухомого майна, здійснює повне утримання спірної квартири і у цій квартирі зареєстроване постійне місце проживання усіх її членів сім`ї та особи з інвалідністю - її брата, з врахування того, що [PERSON] на власний розсуд розпорядився спільно придбаним автомобілем, вважає, що запропонований нею варіант поділу буде якнайкраще відповідати інтересам сторін та інтересам їх неповнолітньої дочки. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 02 вересня 2021 року було об`єднано в одне провадження первісний та зустрічний позови (а.с.112). \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Свередюк Ю.А. подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності та відсутності її довірителя, позовні вимоги за первісним позовом підтримує та просить їх задоволити. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити, оскільки вказує, що автомобіль був відчужений за згодою [PERSON] , а доказів зворотного останньою не надано (а.с. 199). \~ \~ \~ \~У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, її представник адвокат Улибіна-Вельгус М.В. подала до суду письмову заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності її довірителя, підтримала позовні вимоги, викладені у зустрічному позові [PERSON] . Наголосила, що автомобіль [PERSON] перереєстрував на свого батька без згоди [PERSON] , і в матеріалах справи відсутня письмова згода складена від її імені (а.с.200). \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності приходить до висновку, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а зустрічний частковому задоволенню, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі 09 серпня 2014 року по 04 жовтня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення суду про розірвання їх шлюбу (а.с.6,8) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з відомостями отриманими з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач [PERSON] набула у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 29 кв.м, на підставі оформленого договору купівлі-продажу серії 1284 від 26 серпня 2014 року, що був посвідчений нотаріально (а.с.9-10). \~ \~ \~ \~ У п. 6 договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2014 року, покупець [PERSON] підтвердила, що вона одружена і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання квартири, що є предметом цього договору є спільною сумісною власністю з її чоловіком ( на момент укладення договору) [PERSON] , який надав свою згоду на купівлю зазначеної вище квартири (а.с.45). \~ \~ \~ \~Після розірвання шлюбу з [PERSON] та реєстрації шлюбу з [PERSON] , відповідач [PERSON] іменується прізвищем [PERSON] (а.с.73). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 05 листопада 2020 року, виготовленого ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового приміщення загальною площею 29 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 жовтня 2020 року становить 204972 грн. (а.с.14). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.60, ст.63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це його право оспорюється або не визнається іншою особою а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст.365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задоволити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки відповідач за зустрічним позовом визнала право спільної сумісної власності [PERSON] на спірне нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , і таке право останнього підтверджується документально, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 1/2 (одну другу) частину спірної квартири. Оскільки [PERSON] та її представник не надали доказів на підтвердження того, що припинення права особи на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника цього майна, зокрема, що у [PERSON] є інше нерухоме майно, придатне для проживання і його частка є незначною та оскільки [PERSON] заперечує щодо отримання грошової компенсації вартості спірної частини нерухомого майна (його представник підтримує заявлені ним вимоги), суд не вбачає обґрунтованих підстав для присудження одному з подружжя, у даному випадку [PERSON] , грошової компенсації вартості його частки у майні. Твердження [PERSON] стосовного того, що [PERSON] не проживає у спірному житлі і їх спільне користування майном недоцільне, з огляду на кількість зареєстрованих та проживаючих в ньому осіб членів її сім`ї та брата особи з інвалідністю (а.с.87-88), суд вважає недостатнім позбавлення особи належної йому 1/2 частки в нерухомому майні зі сплатою грошової компенсації вартості цієї частки. Щодо заявлених вимог [PERSON] про визнання автомобіля марки ВМW, модель 320 D, номер шасі [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та зарахування його вартості при поділі майна подружжя, суд зазначає наступне. В ухвалі від 19 березня 2019 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.89) суд встановив, що спірний автомобіль був придбаний [PERSON] 01 лютого 2019 року, тобто за час перебування в шлюбі з [PERSON] 08 червня 2019 року транспортний засіб марки ВМW, реєстраційний номер [NUMBER] , був відчужений в користь [PERSON] (з великою вірогідністю батько [PERSON] ), що підтверджується долученою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого дата першої реєстрації відбулася 01 лютого 2019 року, а дата наступної реєстрації [INFO] . Тобто, транспортний засіб [PERSON] відчужив через місяць після скасування судом заходів забезпечення позову [PERSON] про поділі цього майна, з яким вона мала намір звернутися до суду, однак цього не зробила (а.с.90). При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; - у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; - у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн; - у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки сторони придбали автомобіль ВМW, реєстраційний номер [NUMBER] , під час перебування в зареєстрованому шлюбі, однак на час ухвалення у справі рішення у власності [PERSON] зазначене спільне майно подружжя не перебуває, що підтверджено позивачем за зустрічним позовом та не спростовано відповідачем, як і те, що, що [PERSON] надавала свою згоду на його відчуження, тому позивач за зустрічним позовом має право на грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] вжила всіх можливих заходів для визначення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не спростувала визначений у висновках оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 93599,37 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки ВМW, модель 320 D, номер шасі [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що відповідає звіту про його оцінку №165/04 від 30 квітня 2021 року (а.с.96-99). З огляду на встановлені вище обставини та задоволені судом вимоги, суд не знаходить підстав для проведення зарахування однорідних вимог (стягнення різниці компенсацій вартості належної частки нерухомого та рухомого майна). Враховуючи, що первісний позов судом задоволений, а зустрічний задоволений лише частково (одна із трьох заявлених вимог була задоволена), тому, відповідно до ст.141, ст.142 ЦПК України, суд стягує з відповідача за первісним позовом в користь позивача 5000 грн. понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (а.с.11-13) і навпаки, з позивача в користь відповідача 1670 грн. (а.с.105-108, 201), тому, в перерахунку цих сум, суд стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] різницю в розмірі 3330 грн. Крім того, в дохід держави, суд стягує з [PERSON] 1211,20\~грн.\~судового збору\~за заявлену\~нею вимогу\~немайного характеру,\~за якою\~не був\~сплачений судовий\~збір при\~подачі зустрічного\~позову до\~суду.

Outcome: approved