Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.10.2021 у справі № 607/15430/21 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин із відповідачем, зареєстрований та проживає разом з позивачем. Позивач займається вихованням сина, дбає про його духовний, фізичний, моральний розвиток, створює гідні умови для проживання і розвитку особистості, дбає про розвиток розумових та творчих здібностей, вмінь і навичок, а також культурний розвиток. Сприяє в отриманні освіти, цікавиться успіхами у школі, дбає про створення відповідник умов, допомагаю у засвоєнні вивченого матеріалу та виконанні домашнього задання. Піклуюсь про стан здоров`я, у разі хвороби забезпечує надання медичної допомоги, виконання вказівок лікаря та приймання ліків. Цікавиться стосунками дитини із іншими дітьми та дорослими, допомагає у побудові взаємовідносин, дає поради. Разом вони проводять вільний час, гуляють, відвідують культурні заходи. Натомість батько не цікавиться ні освітою, ні здоров`ям, ні особистісним розвитком сина, а ні повноцінним забезпеченням побутових потреб, не дбає про харчування. Не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, не дбає про духовний та фізичний розвиток, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, успішністю дитини щодо навчання не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Сина до школи приводить і забирає мати, на виклики школи приходить теж тільки мати. Відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні сина, заборгованість якого зі сплати аліментів становить 84 000,00 грн. Будь-яких перешкод у спілкуванні батька із дитиною позивача не чинила, не заперечувала і перешкоджала відповідачу бачитись із сином. Місце проживання [PERSON] та його контактні дані відповідачу відомі. Наведена поведінка свідчить свідоме нехтування своїми обов`язками за наявності таких можливостей, його незацікавленість та байдуже ставлення до свого сина, його виховання, розвиток, здоров`я. Бездіяльність відповідача по відношенню до дитини має системний та постійний характер, свідчить про свідоме умисне без поважних причин невиконання батьківських обов`язків та є прямою підставою для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач зміст позовних вимог підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак просили справу розглядати без участі їх представника. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що з 22 червня 2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2021 року у цивільній справі № 607/15430/21 було розірвано. У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18. 10.11.2022 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, в результаті чого прізвище позивача після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.11.2022 Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 160. Відповідно до довідки Тернопільського ліцею № 21 - спеціалізованої мистецької школи імені [PERSON] від 07.03.2024 № 02/12-62, за період навчання сина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , учня 3-Б класу, з вересня 2021 року по теперішній час батько дитини, [PERSON] , контакту із ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Сина до школи приводить і забирає мати, на виклики до школи приходить теж тільки мати. Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 25.03.2024 № 01.1-04/341, на планові та позапланові огляди дитину [PERSON] , [INFO] , до лікаря приводить мама дитини, [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , станом здоров`я сина у лікаря-педіатра не цікавився та на прийом з дитиною не звертався. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2022 у справі № 607/24221/21 ухвалено стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП № 69431903), у [PERSON] станом на 27.03.2024 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 84 000,00 грн. Згідно із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08 серпня 2024 року № 1315, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що відповідач не приділяє увагу сину, участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому, є усі підстави для позбавлення його батьківських прав. Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із цим, згідно з п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, суд вважає, що позивачем не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачем не зазначено, в чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо неї заходи реагування за заявами позивача в органи поліції, органу опіки та піклування. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд приймає до уваги ту обставину, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , потребує батьківської уваги та турботи, а тому, вважає, що поведінка відповідача по відношенню до нього містить ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків, що виражається у відсутності в належному обсязі турботи про сина, інтересу до його фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, безпосередньої його участі у вихованні дитини. За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , однак, при цьому, вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та покласти на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за [PERSON] щодо виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного та

Outcome: dismissed