Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

13.08.2024 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначила, що між позивачем та [PERSON] 12.09.2023 року укладено кредитний договір (оферти) №12.09.2023-100000181, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 4 500 гривень строком на 42 дні. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконано, у зв`язку з чим станом на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 8 469 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 500 гривень та по процентам в розмірі 3 969 гривень. Таким чином, представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №12.09.2023-100000181 від 12.09.2023 у розмірі 8 469 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 гривні. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.08.2024 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Шабатин Н. А., в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві прохала суд розглядати справу за відсутності представника позивача. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 12.09.2023 укладено Кредитний договір (оферти) №12.09.2023-100000181. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 500,00 грн. строком на 42 дні. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів за даним договором [NUMBER] . Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (а. с. 9-14). Як вбачається з квитанції №2364195491 від 12.09.2023 року за договором №12.09.2023-100000181 було перераховано кошти у розмірі 4 500 гривень на картку [NUMBER] (а. с. 16). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №12.09.2023-100000181 від 12.09.2023 заборгованість [PERSON] \~ складає: 4500 гривень основного боргу, 3969\~ гривень процентів. Проценти по кредиту нараховані за період з 12.09.2023 по 23.10.2023 року (а. с. 17). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного, слід стягнути із [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №12.09.2023-100000181 в розмірі 8 469 грн. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2422,40 гривень.

Outcome: approved