Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В обґрунтування вказаної заяви посилається на те, що бажаючи отримати паспорт громадянина України, оскільки цього паспорта в нього ніколи не було, він звернувся в Монастириський сектор Управління державної міграційної служби у Тернопільській області (далі УДМС у Тернопільській області), де йому було відмовлено у видачі паспорта через відсутність документального підтвердження місця проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року. Заявник вказує, що він народився [INFO] в с. Гнильче Підгаєцького (Бережанського) району Тернопільської області та все життя прожив в межах Тернопільської області. У зв`язку з наведеним, з метою отримання паспорта громадянина України йому необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Представником заінтересованої особи УДМС у Тернопільській області Гаврилюк З. Б. суду подано письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи зазначє, що УДМС у Тернопільській області при вирішенні заяви [PERSON] покладається на думку суду. Окрім того, представник заінтересованої особи вказує, що за результатом звернення [PERSON] Монастириським сектором УДМС у Тернопільській області було підтверджено тотожність особи заявника - [PERSON] , [INFO] , однак не встановлено належність до громадянства України, оскільки відсутнє документальне підтвердження його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Представник заявника адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні підтримав заяву [PERSON] та просив її задовольнити, вважає, що факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а також поясненнями свідка [PERSON] . Представник заінтересованої особи УДМС у Тернопільській області Пельц О. С. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Судом встановлено такі обставини. Заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.2005 року. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 28.03.2024 року Монастириським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заявник [PERSON] 28.01.1987 року одружився з [PERSON] . Остання після одруження змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.1991 року вбачається, що [INFO] в заявника [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Місцем народження [PERSON] вказано с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , який народився [INFO] в с. Гнильче Бережанського району Тернопільської області, 26.11.1987 року був взятий на військовий облік в [INFO] . Те, що [PERSON] , [INFO] , уродженцю с. Гнильче Бережанського району Тернопільської області, Монастириським РВК Тернопільської області 23.11.1985 року було видано військовий квиток серії [NUMBER] , підтверджується листом [INFO] № 5/2211 від 01.05.2024 року. Згідно з довідкою № 177 від 08.04.2024 року, виданою управлінням кадрового забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, [PERSON] , 1967 р. н., проходив службу в УМВС в Івано-Франківській області в період з 17.10.1990 року (нак. УВС № 135-19.10.1990) до 20.12.1993 року (нак. УМВС № 172-29.12.1993). Звільнений за ст. 63 п.\~«д» (через службову невідповідність) 20.12.1993 року (нак. УМВС № 172-29.12.1993). 28.03.2024 року [PERSON] звернувся до Монастириського сектору УДМС у Тернопільській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою особою паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, що підтверджується фотокопією анкети-заяви № 10365301 від 28.03.2024 року. Як вбачається зі змісту фотокопій архівних заяв про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року від 22.06.1984 року та від 12.07.1990 року, заявник востаннє був документований паспортом громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року серії [NUMBER] , видним Івано-Франківським РВ ВС в Івано-Франківській області. Відповідно до заяви про втрату або викрадення паспорта від 28.03.2024 року [PERSON] втратив паспорт громадянина колишнього СРСР 07.11.2006 року під час поїздки у м. Черкаси. Як вбачається зі змісту висновку за заявою про втрату паспорта від 11.05.2024 року, перевіркою заяви [PERSON] встановлено, що йому 12.07.1990 року Івано-Франківським РВ ВС в Івано-Франківській області справді видавався паспорт серії [NUMBER] із внесенням до нього таких даних про власника паспорта: [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області. Рішенням головного спеціаліста Монастириського сектору УДМС у Тернопільській області Кота О. від 11.05.2024 року, затвердженого завідувачем Монастириського сектору УДМС у Тернопільській області Пельц О. 11.05.2024 року, [PERSON] відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України у зв`язку із невстановленням його належності до громадянства України. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення, за результатами проведеної перевірки було встановлено, що [PERSON] востаннє був документований паспортом громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року серії [NUMBER] , видним Івано-Франківським РВ ВС в Івано-Франківській області, який ним було втрачено. Поряд з цим, [PERSON] не документувався паспортом громадянина України чи паспортом громадянина України для виїзду за кордон, зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання не значиться. Таким чином, Монастириським сектором УДМС у Тернопільській області підтверджено тотожність особи заявника [PERSON] , [INFO] , однак не встановлено належність до громадянства України, оскільки відсутнє документальне підтвердження його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року (на момент проголошення незалежності України) або 13.11.1991 року (набрання чинності Законом України «Про громадянство України»). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , пояснила суду, що познайомилася з [PERSON] у 1985 році в с.\~Горожанка. Приблизно через місяць після знайомства [PERSON] пішов в армію. 1987\~році [PERSON] приїхав у відпустку і в січні цього року вони одружилися. За час шлюбу в них народилося троє дітей. Приблизно в 1990-му році [PERSON] працював в ОМОН-і в м. Івано-Франківськ, під час чого його було направлено на навчання у м. Львів у школу міліції. В лютому 1992 року, після закінчення навчання, вони переїхали до м. Івано-Франківськ, де [PERSON] працевлаштувався в « [PERSON] », де він пропрацював до 1993 року. Після звільнення з правоохоронних органів за станом здоров`я [PERSON] багато років працював на сезонних роботах у різних містах України. Свідок пояснила, що [PERSON] загубив свій паспорт (старого зразка), проте через проблеми з оформленням документів він постійно відкладав процес виготовлення паспорта громадянина України. [PERSON] вказала, що на момент проголошення незалежності України, [PERSON] проживав на території України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зробила висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Відповідно до пп. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 № 215/2001 (далі за текстом - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно з п. 8 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Таким чином встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, дають підставу зробити висновок про те, що заявник [PERSON] на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24.08.1991 року, постійно проживав на території України. Вказаний факт має юридичне значення і від його встановлення залежить реалізація права заявника на отримання паспорта громадянина України, а тому заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved