Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Представник позивача адвокат Березанська Ю.О., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернулась до Богунського районного суду м. Житомира з позовом та просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати майно - житловий будинок загальною площею 136,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та легковий автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати право власності по 1/2 ідеальній частці за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на житловий будинок загальною площею 136,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку поділу майна подружжя; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 97 500 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] державний номер [NUMBER] , у порядку поділу майна подружжя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ( [INFO] ), та [PERSON] ( [INFO] ), 29.07.2006 уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2023 року. Сторони мають двох дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторони побудували житловий будинок загальною площею 136,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок було зареєстровано 13.06.2017 за відповідачем [PERSON] Житловий будинок розміщений на земельній ділянці кадастровий номер 1810136300:03:028:0022 площею 0,0454 га., яка перебуває у комунальній власносі Житомирської міської ради, та в оренді відповідача. У відповідності до Технічного паспорту від 20.04.2017 спірний будино: огороджений металопрофілем на цегляних стовпах, складається з двох поверхів ні яких розміщені наступні приміщення: житлова кімната площею 25,5 кв.м., житлова кімната площею 14,9 кв.м., житлова кімната площею 12,4 кв.м., житлова кімната площею 12,3 кв.м., санвузол лощею 8,7 кв.м., санвузол площею 8,5 кв.м., прихожа площею 13,1 кв.м., коридор площею 9,9 кв.м., коридор площею 10,0 кв.м., кухня площею 15,4 кв.м., хол площею 5,6 кв.м. Крім того, за період шлюбу сторони придбали і транспортний засіб - легковий автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] державний номер [NUMBER] , який відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6179/19/002037 від 12.10.2019 належить відповідачу. Оскільки, питання про розподіл спільного сумісного майна, придбаного сторонами в період шлюбу не вирішено і згоди не досягнуто позивач звернулась до суду. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2023 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження У судовому засіданні сторона позивача просила позовні вимоги задовольнити. При цьому, під час пояснень представник позивача та позивач вказала, що під час перебування у шлюбі, сторони побудували житловий будинок загальною площею 136,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок було зареєстровано 13.06.2017 за відповідачем [PERSON] . Крім того, за період шлюбу, сторони придбали і транспортний засіб - легковий автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] державний номер [NUMBER] , який відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6179/19/002037 від 12.10.2019 та належить відповідачу. У судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вказаний будинок будував за власні кошти та кошти його сім`ї, зокрема батька та брата, вказав, що хотів цей будинок зберегти для дітей, стосовно автомобіля вказав, що був куплений з коштів, які були отримані з продажу попереднього автомобіля. та використовується для роботи. Зазначив, що не проти поділити вказаний будинок по 1/4 частині для нього, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що будинок будувався для його онуків, він часктово надавав кошти для його будівництва. Передавав кошти як своїй невістці так і сину. Суд заслухавши учасників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2006 року було укладено шлюб. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.07.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис за №1131 - розірвано. Згідно договору оренди землі від 28.01.2014 року земельна ділянка кадастровий номер 1810136300:03:028:0022 площею 0,0454 га. передана в користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та будівельних споруд [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заяви від 18.01.2017 року [PERSON] надав згоду на будівництво на вказаній земельній ділянці. 30.01.2017 року видано будівельний паспорт на будівництво індивідульного житлового будинку та господарської будівлі в блоці на орендованій земельній ділянці. 01.02.2017 року складено повідомлення про початок будівництва. 20.04.2014 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] . 10.05.2017 року складено декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89748170 від 16.06.2017 року право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №6179/19/002037 від 12.10.2019 року автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] був придбаний [PERSON] . Відповідно до Звіту про оцінку нерухомого майна від 06.06.2023 року ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 440400,00 грн. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля TOYOTA AVENSIS 2007 , реєстраційни номер [NUMBER] , від 09.06.2023 року ринкова вартість вказаного автомобіля становить 195000,00 грн. Відповідно до положень ст.60 СК України, що встановлено положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством закріплюється, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено ст. 65 СК України. За приписами ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Так, відповідно до Звіту про оцінку нерухомого майна від 06.06.2023 року ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 440400,00 грн., та відповідно до Звіту про оцінку автомобіля TOYOTA AVENSIS 2007 , реєстраційни номер [NUMBER] , від 09.06.2023 року ринкова вартість вказаного автомобіля становить 195000,00 грн. Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визнання права власності є способом захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності до ст.ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №522/15159/21 від 21.06.2023 зазначено, що конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим,зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин,необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №711/2302/18 від 22.01.2020 та зазначено, що суд першої інстанції при розгляді справи повинен був врахувати джерело походження коштів, за рахунок яких було придбано квартиру, що є предметом спору, навіть за умови придбання її під час перебування в шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК УКраїни неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до правової позиції Верховного суду від 24.03.2021 року в справі № 501/2211/18 у спорах про поділ неподільного майна (автомобіля) з ініціативи позивача обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації не вимагається. В правовій позиції Верховного суду в постанові від 15.10.2020 року по справі № 483/812/19 - судом в даній справі зауважено, що вирішуючи спір щодо вартості спірних автомобілів, позивач вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості транспортних засобів, тоді як відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би спростував заявлену позивачем ринкову вартість автомобілів. Верховний суд підсумував, що з урахуванням того факту, що позивач свій процесуальній обов`язок доказування виконала - надала суду докази, що підтверджують орієнтовну ринкову вартість транспортних засобів ( витяги з веб-сайту продажу автомобілів), а також середньо статичну ринкову вартість автомобілів конкретної марки, моделі, характеристик ( звіти про оцінку), відповідач жодного доказу на спростування не надав, суд дійшов висновку про задоволення позову з урахуванням доказів, що надані позивачем. Також, в даній постанові Верховний суд зауважив, що доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій помилково врахували звіти про оцінку транспортних засобів є необгрунтованими та суперечать правовому висновку, викладеному в постанові Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про такий розподіл майна подружжя, який запропонований позивачем, в частині що співпадає з волею позивача з наступним припиненням права особистої приватної власності відповідача на вказанее майно, вказавши, що волевиявлення кожного з подружжя заміняється рішенням суду, а саме: визнати майно - житловий будинок загальною площею 136,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та легковий автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати право власності по 1/2 ідеальній частці за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на житловий будинок загальною площею 136,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку поділу майна подружжя; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 97 500 гривень в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль TOYOTA AVENSIS 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі) [NUMBER] державний номер [NUMBER] , у порядку поділу майна подружжя. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №41434915 від 12.06.2023 року та квитанції до платіжної інструкції №41434901 від 12.06.2023 року позивач сплатив 1073,60 грн. та 3177,00 грн. судового збору. При цьому, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн., а також відсутності заяви представника позивача подану в порядку ст. 246 ЦПК України про поважність причини неможливості надання суду підтверджуючих документів щодо розміру таких витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування вказаних витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір понесений позивачем у розмірі 4\~250,60 грн. стягуються з відповідача на його користь.

Outcome: approved