Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Представник ДП «Завод ім. В.О. Малишева» звернулась до суду з позовом в якому просить з [PERSON] заборгованість за договором від 25.12.1998 року № 47, додатковою угодою № 1 до договору від 25.12.1998 № 14/878-98 та Угодою № 4 від 06.11.2002 у розмірі 5028,79 грн. та судові витрати. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначено, що 25 грудня 1998 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та [PERSON] укладено договір №47, предметом якого є надання ДП «ЗІМ» в розпорядження Позичальнику грошові кошти в розмірі, на строк та для цілей, які визначені цим Договором або виділення матеріалів, автотранспорту, машин і механізмів на суму, що дорівнює розміру позики. Відповідно до п.2.1. Договору Позикодавець відповідно до цього Договору надає Позичальнику позику на загальну суму 22 937,00 грн. Згідно з п.1.2. Договору Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю грошові кошти в розмірі, зазначеному в ст.2 цього Договору і дотримуватись всіх умов цього Договору. У п.4.1. Договору зазначено, що Позичальник зобов`язаний використати надану відповідно до умов цього Договору позику виключно для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.5.2. Договору позика надається строком на 20 років. Відповідно до п.6.1. Договору Позичальник зобов`язаний повертати позику, зазначену в ст.2 Договору наступним чином: щомісячно рівними частинами шляхом утримання адміністрацією Позикодавця грошових коштів з заробітної плати Позичальника або шляхом внесення готівки в касу Позичальника. У п.7.1. Договору зазначено, що обов`язки Позичальника, які виникли на підставі цього Договору, вважаються виконаними в момент, коли право розпорядження грошовими коштами, зазначеними в ст.2 Договору перейшло до Позикодавця від Позичальника або третьої особи, яка діяла від імені Позичальника. 01 грудня 1999 року між ДП «ЗІМ» та [PERSON] підписано додаткову угоду №1 до договору від 25.12.1998 №14/878-98, відповідно до умов якої Позикодавець надає Позичальнику додаткову позику на загальну суму 32 089,26 грн. Відповідно до п.2 Додаткової угоди №1 додаткова позика видається строком на 25 років. Згідно з п.4 Додаткової угоди №1 Позичальник зобов`язаний повертати розмір позики, зазначений в п.1 Додаткової угоди №1, наступним чином: щомісячно шляхом утримання з заробітної плати адміністрацією Позикодавця грошових коштів із заробітної плати Позичальника або шляхом внесення Позичальником готівки в касу Позикодавця згідно з розрахунком погашення позики, який є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди. 06 листопада 2002 року укладено Угоду №4 про заміну сторони зобов`язання між ДП «ЗІМ», [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.1 Додаткової угоди №4 Первісний боржник передає, а Новий боржник приймає на себе всі обов`язки Первісного боржника і стає боржником за договором позики від 25.12.1998 №47 та за додатковою угодою №1 від 01.12.1999 до договору від 25.12.1998 №14/878-98. Пунктом 2 Додаткової угоди №4 передбачено, що Новий боржник зобов`язується виконати обов`язки Первісного боржника: - до 01.01.2019 р. повернути борг Кредитору в розмірі 20 547,75 грн., зазначеному в ст.2 Договору наступним чином: щомісячно рівними частинами шляхом внесення грошових коштів в касу Кредитора або шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Кредитора згідно з розрахунком погашення, який є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди та до 01.09.2024р. повернути борг Кредитору в розмірі 32 089,26 грн., зазначеному в Додатковій угоди №1, починаючи з вересня 2009 року щомісячно рівними частинами шляхом внесення грошових коштів в касу Кредитора або перерахувавши на розрахунковий рахунок Кредитора, згідно з розрахунком погашення, що є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди. [INFO] [PERSON] вийшла заміж, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.08.2012 серія [NUMBER] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». В порушення умов Договору, Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №4 Відповідач не сплачуєте платежі, передбачені розрахунком погашення. Останній платіж Відповідач здійснив 18.01.2022р. за квітень - червень 2022 року у розмірі 535,00 грн. 14.12.2023 року Позивачем направлено претензію Відповідачу щодо добровільної сплати заборгованості за період з липня 2022 року по листопад 2023 року (включно). Проте, відповіді на вищезазначену претензію Позивач не отримував. У ДП «ЗІМ» обліковується заборгованість за договором позики від 25.12.1998 №47 та за додатковою угодою №1 від 01.12.1999 до договору від 25.12.1998 №14/878- 98 у розмірі 4 763,14 грн. за період липень 2022 по вересень 2024 (включно). За таких обставин, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощено позовного провадження, в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до приписів ст. 128 ЦПК України. 11.11.2024 року від уповноваженого представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, що були призначені на 07.10.2024 року, 11.11.2024 року не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання». Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позовну заяву, відповідно до приписів ст. 178 ЦПК України, не подав, ніяких клопотань на адресу суду не направляв. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до п.п. 2 та 7 ч. 2ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідачка вважається такою, що належним чином повідомлена про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). У разі повторної неявки в судове засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4ст. 223 ЦПК України). Також відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилась у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст.77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 ст. 129 КУ України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст.77 та ч. 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. 25 грудня 1998 року між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та [PERSON] укладено договір №47, предметом якого є надання ДП «ЗІМ» в розпорядження Позичальнику грошові кошти в розмірі, на строк та для цілей, які визначені цим Договором або виділення матеріалів, автотранспорту, машин і механізмів на суму, що дорівнює розміру позики. Відповідно до п.2.1. Договору Позикодавець відповідно до цього Договору надає Позичальнику позику на загальну суму 22 937,00 грн. Згідно з п.1.2. Договору Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю грошові кошти в розмірі, зазначеному в ст.2 цього Договору і дотримуватись всіх умов цього Договору. У п.4.1. Договору зазначено, що Позичальник зобов`язаний використати надану відповідно до умов цього Договору позику виключно для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.5.2. Договору позика надається строком на 20 років. Відповідно до п.6.1. Договору Позичальник зобов`язаний повертати позику, зазначену в ст.2 Договору наступним чином: щомісячно рівними частинами шляхом утримання адміністрацією Позикодавця грошових коштів з заробітної плати Позичальника або шляхом внесення готівки в касу Позичальника. У п.7.1. Договору зазначено, що обов`язки Позичальника, які виникли на підставі цього Договору, вважаються виконаними в момент, коли право розпорядження грошовими коштами, зазначеними в ст.2 Договору перейшло до Позикодавця від Позичальника або третьої особи, яка діяла від імені Позичальника. 01 грудня 1999 року між ДП «ЗІМ» та [PERSON] підписано додаткову угоду №1 до договору від 25.12.1998 №14/878-98, відповідно до умов якої Позикодавець надає Позичальнику додаткову позику на загальну суму 32 089,26 грн. Відповідно до п.2 Додаткової угоди №1 додаткова позика видається строком на 25 років. Згідно з п.4 Додаткової угоди №1 Позичальник зобов`язаний повертати розмір позики, зазначений в п.1 Додаткової угоди №1, наступним чином: щомісячно шляхом утримання з заробітної плати адміністрацією Позикодавця грошових коштів із заробітної плати Позичальника або шляхом внесення Позичальником готівки в касу Позикодавця згідно з розрахунком погашення позики, який є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди. 06 листопада 2002 року укладено Угоду №4 про заміну сторони зобов`язання між ДП «ЗІМ», [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.1 Додаткової угоди №4 Первісний боржник передає, а Новий боржник приймає на себе всі обов`язки Первісного боржника і стає боржником за договором позики від 25.12.1998 №47 та за додатковою угодою №1 від 01.12.1999 до договору від 25.12.1998 №14/878-98. Пунктом 2 Додаткової угоди №4 передбачено, що Новий боржник зобов`язується виконати обов`язки Первісного боржника: - до 01.01.2019 р. повернути борг Кредитору в розмірі 20 547,75 грн., зазначеному в ст.2 Договору наступним чином: щомісячно рівними частинами шляхом внесення грошових коштів в касу Кредитора або шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Кредитора згідно з розрахунком погашення, який є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди та до 01.09.2024р. повернути борг Кредитору в розмірі 32 089,26 грн., зазначеному в Додатковій угоди №1, починаючи з вересня 2009 року щомісячно рівними частинами шляхом внесення грошових коштів в касу Кредитора або перерахувавши на розрахунковий рахунок Кредитора, згідно з розрахунком погашення, що є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди. 21 серпня 2012 року [PERSON] вийшла заміж, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.08.2012 серія [NUMBER] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». В порушення умов Договору, Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №4 Відповідач не сплачуєте платежі, передбачені розрахунком погашення. Останній платіж Відповідач здійснив 18.01.2022р. за квітень - червень 2022 року у розмірі 535,00 грн. 14.12.2023 року Позивачем направлено претензію Відповідачу щодо добровільної сплати заборгованості за період з липня 2022 року по листопад 2023 року (включно). Проте, відповіді на вищезазначену претензію Позивач не отримував. У ДП «ЗІМ» обліковується заборгованість за договором позики від 25.12.1998 №47 та за додатковою угодою №1 від 01.12.1999 до договору від 25.12.1998 №14/878- 98 у розмірі 4 763,14 грн. за період липень 2022 по вересень 2024 (включно). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, фактично правовідносини, які виникли між Позивачем та Відповідачем, на підставі підписаної Додаткової угоди №4 регулюються положеннями чинного законодавства України, що стосується договорів позики. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 638 К України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ч.1 ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 16.01.2003 р.) правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням внесення Відповідачем платежів для виконання умов Договору та Додаткової угоди №1, у ДП «ЗІМ» виникло право вимагати дострокового повернення частини позики у розмірі 4763,14 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних. Інфляційне збільшення суми заборгованості складає 168,83 грн., 3 % річних - 96,85 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5028,79 грн. є законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved