Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований 28 вересня 2019 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 64; визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з нею; після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище " [PERSON] "; судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони одружилися 28 вересня 2019 року, шлюб зареєстровано Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 64. В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою, проживає з позивачем та перебуває на її вихованні та утриманні, на ствердження чого надано копію довідки Дубківського старостинського округу №164 від 15.05.2024. Сторони втратили взаєморозуміння та повагу, через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Їх світогляд і культурні цінності теж не співпадають. Вони не можуть дійти згоди щодо принципових для спільного проживання питань. Відповідач не поважає позивача, як дружину, систематично вживає на її адресу нецензурну лайку, принижує її людську гідність. Через часті непорозуміння вони відчужилися один від одного та втратили сімейні цінності, необхідні для збереження шлюбу, позивач зауважила, що її присутність викликає у відповідача спалахи агресії. Оскільки їх сім`я втратила цінність для них, спроби зберегти сімейні відносини не дали результату, то позивач бажає припинити шлюб. У відповідності до Сімейного кодексу України шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, який грунтується на взаємній повазі. Однак, за 4 роки і 6 місяців офіційного шлюбу сторони прожили спільно один рік. Часті сварки з ініціативи відповідача призводили до частого роздільного проживання. Після народження доньки, відповідач не допомогав у її догляді, дратувався плачем дитини. Впродовж останніх двох місяців вони живуть роздільно і їх шлюб має суто формальні риси. В даний час сторони не проявляють заінтересованості у підтримці та збереженні шлюбу, подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача, а тому строк для примирення позивач просить не надавати. Для повної та ефективної реалізації прав неповнолітньої дитини її інтересам відповідає чітке визначення та документальне закріплення місця проживання з кимось із батьків. Доньці сторін - [PERSON] у вересні виповниться 4 роки. Після припинення спільного проживання з відповідачем, донька живе з позивачем. Між ними існує стійкий емоційний зв`язок, що грунтується на взаємній любові та довірі. Донька ще повністю потребує опіки та догляду позивача. За таких обставин, інтересам неповнолітньої дитини відповідатиме визначення місця проживання з позивачем, оскільки саме вона забезпечує її виховання та розвиток. Заходи досудового врегулювання спору результату не дали, збереження сім`ї між нами неможливе. 22 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради (м.Городенка вул. Шевченка, 77); підготовче засідання в справі призначено на 19 червня 2024 року о 09 год. 30 хв. в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7 м.Городенка Івано-Франківської області, зал судових засідань № 2). Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - начальника Служби у справах дітей Городенківської міської ради О.Боднарчук до суду надійшов лист, в якому зазначено, що зважаючи на те, що [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] , [INFO] , фактично проживають по [ADDRESS] , доцільно замінити третю особу у справі на орган опіки та піклування Чернелицької селищної ради. Позивач [PERSON] 19 червня 2024 року до суду подала заяву, в якій просила залучити до участі у справі, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернелицької селищної ради та зобов`язати подати висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею. Підготовче засідання просила провести без її участі. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області (Адреса: 78112, Івано-Франківська обл., Коломийський р-н, смт Чернелиця, вул. Незалежності, буд. 19Адреса: 78112, Івано-Франківська обл., Коломийський р-н, смт Чернелиця, вул. Незалежності, буд. 19). Зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської областіподати суду у строк до 31 липня 2024 рокуписьмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з позивачем. 31 липня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради, Орган опіки та піклування Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання 05 листопада 2024 року не з`явилися. Позивач [PERSON] до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача, не заперечує з приводу заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштового відправлення (судових повісток) за зареєстрованою адресою місця проживання, та шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду на офіційному сайті Судової влади України. Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно відповіді № 601063 від 21.05.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманої судом у порядку, визначеному ч. 8 ст. 187 ЦПК України, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , перебуває на обліку в [INFO] ; згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року першим відділом [INFO] на військову службу по мобілізації не призивався, що вбачається із повідомлення [INFO] № 4112 від 29.08.2024, отриманого на запит суду. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника селищної ради та рішення виконавчого комітету № 48 від 16.07.2024 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28 вересня 2019 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що 28 вересня 2019 року складено відповідний актовий запис № 64, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 вересня 2019 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач в судове засідання не з`явився для дачі особистих пояснень, а також не подав до суду письмової заяви/пояснення з приводу розірвання шлюбу, тому позов в частині розірвання шлюбу, слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог позивача щодо визначення місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з нею,суд приходить до наступного. Про те, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] доводиться копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 03 жовтня 2020 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно копії довідки № 164 від 15.05.2024, виданої Дубківським старостинським округом № 3 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] дійсно проживають в [ADDRESS] , без реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 48 від 16.07.2024 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] біля матері [PERSON] , [INFO] », вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Підстав не приймати до уваги дане рішення у суду немає, оскільки воно ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. З огляду на викладене, виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому психологічний стан, зокрема прихильність до матері, проживання з нею в атмосфері любові, турботи, захисту, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, приймаючи до уваги рішення виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 2422,40 грн (2*1211,20 грн) (платіжні інструкції № 0.0.3651981776.1 від 17.05.2024, № 0.0.3651975741.1 від 17.05.2024). Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути в користь позивача - 2422,40 грн судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 160-161 Сімейного Кодексу України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved