Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 липня 2021 року [PERSON] уклав із ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР З ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» кредитний договір № 9825519961 від 14 липня 2021 року. Цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких приєднався, підписавши Договір, складають єдиний кредитний договір. На підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК`ЦФР» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК`ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 Реєстру Прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 792, 38 грн, з яких 12 060, 68 грн - загальна сума заборгованості по тілу кредиту, 0, 98 грн - загальна заборгованість за відсотками, 8730, 72 грн - загальна заборгованість по комісії. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме - з 28.02.2024 року - позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 9825519961 від 14 липня 2021 року в сумі 20 792, 38 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами. Ухвалою судді Талалаївського районного суду від 23 вересня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 31 жовтня 2024 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було направлено судову повістку та матеріали. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 14 липня 2021 року [PERSON] уклав із ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР З ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» кредитний договір № 9825519961 від 14 липня 2021 року (а.с.6-9) 07 жовтня 2016 року ТОВ «ФК`ЦФР» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників (а.с.16-17) 28 лютого 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК`ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) ПАТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а ПАТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Пунктом 2.3 договору передбачено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальника стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.18-19) Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/16-Ф від 28 лютого 2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю - із не зазначенням кількості (а.с. 20). До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28 лютого 2024 року щодо передання права вимоги відносно боржника [PERSON] , номер кредитного договору 9825519961, сума заборгованості по тілу кредиту - 12 060, 68 грн, сума заборгованості за відсотками 0, 98 грн, заборгованість по комісії 8730, 72 грн, разом 20 792, 38 грн ( а.с. 21). Витяг з реєстру не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг. Також, позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 9825519961 від 14.07.2021 року за період 28.02.2024 по 31.07.2024 ( а.с.15). При розгляді даної справи судом застосовуються наступні норми права. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку згідно ч.1 ст 509 ЦК України. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор згідно ч.1 ст 510 ЦК. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 ч.1 ст 512 ЦК) Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст 512 ЦК) Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст 514 ЦК). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляду справи на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що на момент укладення договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем [PERSON] , тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ПАТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу від 07.10.2016 року. Суд вважає за необхідне вказати на те, що оскільки ПАТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги відносно боржника [PERSON] у зобов`язанні не набуло, а тому таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством на підставі договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28 лютого 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та позивачем. З урахуванням наведеного, суд вважає позивач ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» є неналежним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від боржника сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 14.07.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР З ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ». За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). Відступлення права вимоги, як договір, може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі N 752/8842/14-ц). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року N 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року N 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» иа Воробок В.В. 14.07.2021, натомість, договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016, за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги ПАТ «ТАСКОМБАНК», був укладений 07.10.2016, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» на підставі договору факторингу від 28.02.2024 року. Оскільки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЯ БОРГІВ» право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, том у позивач не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором № № 9825519961 від 14 липня 2021 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР З ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ». Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу укладений між первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР З ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» 07.10.2016, до моменту виникнення у первісного кредитора права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним 14.07.2021, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 9825519961, укладеним 14 липня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР З ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника [PERSON] не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Суд вважає за необхідне зазначити, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, позивачем не доведено достатніми доказами те, що він є законним правонаступником стягувача за кредитним договором, та, відповідно, належним позивачем у даному спорі, а відтак підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором відсутні, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed