Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

04.10.2024 позивач звернулася до суду із цим позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла її мама [PERSON] , склавши за свого життя заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину [PERSON] , 1952 р.н.. В склад спадкового майна після смерті мами увійшов житловий будинок [ADDRESS] , однак мама за життя належним чином не зареєструвала права власності на це майно. Оскільки [PERSON] на час смерті мами проживав разом з нею в одному будинку, він вважається таким, що спадщину прийняв. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [INFO] [PERSON] помер і вона як спадкоємець другої черги спадкування за законом його майна звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак через відсутність зареєстрованого права власності на спірний обєкт нерухомості нотаріус відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину на таке майно Просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, подавши 29.10.2024 письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує та просить його задоволити. Представник відповідача Городоцької міської ради Львівського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, подавши 29.10.2024 письмову заяву про розгляд справи без представника міської ради, позов визнають. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого станом на 15.04.1991 згідно даних погосподарських книг були [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) (а.с.28-31). [PERSON] помер [INFO] в с. Тучапи Городоцького району Львівської області (а.с.9). 01.09.2015 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Тучапської сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 10, яким усе своє майно заповіла [PERSON] , 1952 р.н. (а.с.16). [PERSON] померла [INFO] в с. Тучапи Городоцького району Львівської області (а.с.7). Згідно довідки виконкому Городоцької міської ради Львівської області № 465 від 04.10.2024 [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , на день її смерті за цією адресою був зареєстрований [PERSON] , 1952 р.н. (а.с.27). Згідно довідки Самбірського МБТІ № 1984 від 21.08.2024 станом на 01.09.2003 право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.17). Аналогічне підтверджується і довідкою Обласного КП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № Ф/560 від 08.02.2024 (а.с.22). [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] (а.с.10, 12), відповідно рідною сестрою [PERSON] (а.с.10-11). [PERSON] помер [INFO] в с. Молошки Львівського району Львівської області (а.с.8). Згідно довідки виконкому Городоцької міської ради Львівської області № 464 від 04.10.2024 [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , на день його смерті за цією адресою інших зареєстрованих осіб не було (а.с.26). Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок садибного типу на [ADDRESS] такий 1949 року забудови (а.с.18-25). Позивач своєчасно після смерті брата звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Богаченко Н.С. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 36/2022, однак листом № 48/01-16 від 02.10.2024 їй відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння через відсутність реєстрації права власності на таке (а.с.15). Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963 року. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі\~ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність"\~загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Таким чином, оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] померли після припинення колгоспного двору, їхні частки увійшли в склад спадкового майна згідно правил спадкування, які діяли на час відкриття спадщини кожного з них. Судом встановлено, що членами спірного колгоспного двору, які мали право на частку у його майні, станом на 15.04.1991 були батьки позивачки та її брат. Таким чином кожен із них як члени колгоспного двору набув права на його частку в розмірі по 1/3 частині. Відповідно до\~наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»\~з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні)\~\~житлові\~\~ будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди,\~\~прибудови до\~\~них,\~\~побудовані\~\~до\~\~5\~\~серпня\~\~1992\~\~року. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 91 від 24.06.2011р., документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, згідно ч.3\~ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до\~ ст.16 ЦК України\~визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно\~ст.328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на те, що брат позивачки [PERSON] мав у власності 1/3 частину спірного будинковолодіння як частку у майні колгоспного двору, 2/3 такого успадкував після смерті батьків, так як проживав разом з ними на час їх смерті, ціле спірне будинковолодіння увійшло в склад його спадкового. Оскільки позивачка у справі [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом майна [PERSON] , спадщину після смерті брата прийняла згідно вимог ЦК України, а належність спірного майна до суспільної групи «колгоспний двір» унеможливлює їй належне оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, суд вважає, що за нею слід визнати право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі ст. 328, 1217, 1218, 1261, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved