Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме просив в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] компенсацію за належну йому частину від спільного майна подружжя, яким є транспортний засіб Hondа CR-V, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , в сумі 234 500,00 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] , набули у власність транспортний засіб Hondа CR-V, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , який перебуває у володінні [PERSON] . [PERSON] зазначає, що між сторонами виникли непорозуміння, в результаті чого [PERSON] забравши з спільного місця проживання кошти подружжя та спірний автомобіль переїхала проживати у інше місце. [PERSON] вказує, що сторони не можуть у позасудовому порядку вирішити питання щодо користування спірним автомобілем, тому він звернувся до суду. 02.01.2023 року представником [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просять у позові відмовити. Зазначають, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано два транспортних засоби, Hondа CR-V, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN код: [NUMBER] , яким користувалась [PERSON] , а також Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , яким користувався [PERSON] і про який чомусь не зазначає у своєму позові. Представник [PERSON] наголошує, що [PERSON] самовільно відчужив транспортний засіб Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] своєму батьку [PERSON] за договором купівлі продажу без згоди [PERSON] . Таким чином, оскільки реальна вартість автомобіля 2013 року випуску, який був також спільним сумісним майном подружжя та перебував у користуванні [PERSON] більша від вартості того автомобіля, що залишився у користуванні відповідача, різниця у вартості часток складає 44 300 грн. на її користь. 30.05.2023 року представником [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, у якому зазначають, що для купівлі автомобіля Hondа CR-V, 2013 року випуску сторони за спільним погодженням, начебто, взяли в борг кошти у [PERSON] у сумі 15 000 доларів США, терміном на один рік. [PERSON] стверджує, що станом на серпень 2022 року сторонам вдалось зібрати 25 000 доларів США. При цьому, наприкінці серпня 2022 року відносини між подружжям погіршились і відповідач скориставшись відсутністю позивача вдома забрала сімейні заощадження сторін та покинула разом з малолітньою дитиною місце спільного проживання. Таким чином, [PERSON] не досягнувши згоди з [PERSON] щодо повернення коштів, був вимушений 10.09.2022 року переоформити автомобіль Honda CR-V 2013 року випуску, на свого батька [PERSON] , тим самим виконавши майнові зобов`язання сторін з повернення позики. У зв`язку з вказаним, [PERSON] вважає, що фактично розрахувався за спільні зобов`язання сторін їх спільним автомобілем, відповідно твердження [PERSON] щодо стягнення на її користь різниці вартості цього автомобіля є безпідставними та необґрунтованими. 13.01.2023 року заперечуючи проти первісного позову представником [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, у якій просилила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу марки HONDA CR-V», 2013 року випуску, номер шасі: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 277 550,00 грн. 18.07.2023 року представником [PERSON] надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказано про те, що поданий [PERSON] висновок про оцінку вартості спірного транспортного засобу HONDA CR-V, 2013 року випуску, номер шасі: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] не повинен братися судом до уваги, оскільки він проведений без надання для огляду транспортного засобу. [PERSON] зазначає, що на його замовлення виготовлено звіт про оцінку спірного автомобіля, з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля HONDA CR-V, 2013 року випуску на момент вирішення спору складає лише 175 396,73 грн. З огляду на зазначене просив у зустрічному позові відмовити. 03.11.2023 року суду надано відповідь на відзив [PERSON] , у якому зазначають, що твердження відповідача за зустрічним позовом про отримання у борг грошових коштів не відповідають дійсності, а наданий [PERSON] звіт про оцінку вартості автомобіля HONDA CR-V, 2013 року випуску на момент вирішення спору лише у розмірі 175 396,73 грн. є неналежним доказом у справі, оскільки станом на момент відчуження транспортний засіб був справний та оцінений відповідно до звіту [PERSON] у 555 1000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом просив первісний позов задовольнити у задоволенні зустрічного відмовити. В судовому засіданні представник позивача з зустрічним позовом просив зустрічний позов задовольнити у задоволенні первісного відмовити. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області шлюбі з 18.10.2018 року, актовий запис №360. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року №756/12019/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) і вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено та підтверджено наданим документами, що під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбано наступне майно: - транспортний засіб Hondа CR-V, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . - транспортний засіб Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Право власності на зазначені в переліку об`єкти, час їх придбання, а також реєстрації підтверджується матеріалами справи та не заперечуються сторонами, а отже є спільним майном подружжя. Здійснюючи поділ майна подружжя суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ст. 60 СК України, реєстрація прав на майно придбаного під час шлюбу лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. В рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року №756/12019/22 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що сторони проживали разом до вересня 2022 року. Транспортний засіб Hondа CR-V, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] . д.н.з. [NUMBER] , який є спільною сумісною власністю подружжя залишився у користуванні [PERSON] . При цьому, транспортний засіб Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який був спільною сумісною власністю подружжя, відчужений [PERSON] 10.09.2022 року своєму батьку [PERSON] . Доказів надання [PERSON] згоди на відчуження спірного майна матеріали справи не містять. Таким чином, з зазначеного вбачається, що автомобіль Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , відчужений [PERSON] в той час коли сторони проживали окремо, отже транспортний засіб відчужений не в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В судових засідання не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] , про те що для купівлі автомобіля Hondа CR-V, 2013 року випуску сторони за спільним погодженням взяли в борг кошти у [PERSON] в сумі 15 000 доларів США, а також те, що [PERSON] 10.09.2022 року переоформив автомобіль Honda CR-V 2013 року випуску, на [PERSON] і тим самим виконав майнові зобов`язання сторін, оскільки вказані обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а отже є лише припущеннями. Також, суд ставиться критично до наданого [PERSON] звіту про оцінку транспортного засобу Honda CR-V 2013 року випуску, за яким вказаний автомобіль, начебто, потребує відновлювального ремонту в сумі 328 494,12 грн., а тому його вартість визначена лише у розмірі 175 396,73 грн., оскільки вказаний звіт виконаний на замовлення не сторони у справі [PERSON] після 8 місяців з моменту його продажу та експлуатації. Більше того, станом на день укладення договору купівлі продажу транспортного засобу «HONDA CR-V», 2013 року випуску, сторони у договорі констатували, що жодних претензій з приводу технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не мають. З огляду на зазначене, на час відчуження [PERSON] автомобіля Honda CR-V 2013 року випуску станом на 10.09.2022 року, транспортний засіб перебував у повністю справному технічному стані, а отже при поділі майна подружжя має враховуватись його ринкова вартість на час відчуження. Отже, суд приходить до висновку про те, що оскільки сторонами не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя належними і допустимими доказами, то спірні автомобілі є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Прикладом спільного майна є спільне сумісне майно подружжя, яке набуте за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку та/або доходу (стаття 60 СК України). При цьому дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Також частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18). Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. У разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. Позивачем за зустрічним позовом на обґрунтування вартості спірного майна надано суду висновки про вартість майна, а саме: - транспортного засобу Hondа CR-V, 2011 року випуску, VIN код [NUMBER] . д.н.з. [NUMBER] , за яким ринкова вартість транспортного засобу станом на день оцінки 26.12.2022 становить 466 500,00 грн. - транспортного засобу Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за яким ринкова вартість транспортного засобу станом на день оцінки 26.12.2022 становить 555 1000,00 грн. Отже, загальна вартість спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужене чоловіком без згоди дружини складає 555 1000,00 грн. Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи даний спір, дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за потрібне в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб Hondа CR-V, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , який залишився у її користуванні. При цьому, суд вважає за потрібне в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації різниці між вартістю 1/2 частини самовільно реалізованого ним транспортного засобу марки Hondа CR-V, 2013 року випуску, VIN код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] з вартістю 1/2 частини транспортного засобу Hondа CR-V, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN код [NUMBER] грошові кошти в розмірі 44 300,00 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, вирішуючи питання про стягнення судового збору та компенсацію витрат на правову допомогу суд враховує часткове задоволення вимог, складність справи та час витрачений представником на представництво у суді і вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частково витрати сплаченого судового збору у розмірі 444,00 грн. та частково витрати на компенсацію оплати правової допомоги у розмірі 3 000,00 грн. Враховуючи зазначене, відповідно до ст.ст. 177, 194, 197, 368, 325 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial