Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Полтавської міської ради про визнання додаткого строку на прийняття спадщини, в якому просила визначити [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , додатковий строк терміном в два місяці, після вступу рішення в законну силу, для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Полтава, Полтавської області. В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] в м. Полтава помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 14.10.2023, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Черкаси ЦУМЮ (м. Київ). Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом є батько позивачки, [PERSON] , вказане підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 02.09.1969, де в графі «батько» зазначено: « [PERSON] ». Восени 2016 року, батько позивачки, [PERSON] привіз свого батька [PERSON] , після проведеної йому операції на реабілітацію до м.Сміла, Черкаської області, в квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] , та її батькові [PERSON] . [PERSON] . [INFO] є онукою [PERSON] , вказане підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04.10.2023, де в графі «батько» зазначено: « [PERSON] ». 16 серпня 2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Для догляду за [PERSON] було найнято доглядальницю медичну сестру. [PERSON] постійно навідувалася до дідуся та забезпечувала його продуктами харчування та всім необхідним, оскільки в цей час його син - батько позивачки, [PERSON] тимчасово виїхав закордон. Дідусь постійно жалівся на те, що не хоче жити в м. Сміла, що в Полтаві в нього залишилися друзі та знайомі, просив відвезти його назад до Полтави. У зв?язку з чим постійно вчиняв сварки та погрожував, що якщо його не повернуть назад, то він з собою щось зробить. У зв?язку з цим, через постійні незадоволення дідуся, позивачка попросила батька повернутися в Україну та вирішити питання, щодо подальшого проживання дідуся у м. Сміла. 3 грудня 2016 року [PERSON] перевіз дідуся [PERSON] на проживання у [ADDRESS] . в його квартиру до дня його смерті. Після цього, зв?язку з дідусем позивачка не мала, оскільки останній змінив свій номер телефону, проте писала йому листи, вітання на день народження та свята. Новий номер телефону дідуся, знав лише батько, проте не повідомив [PERSON] , оскільки переживав за її здоров?я, тому що їй були протипоказані хвилювання. З 2017 року і по даний час, [PERSON] постійно проживає на території Білорусі і створив там сім?ю. Про смерть дідуся, батько повідомив позивачці лише в жовтні 2023 року, після проведеної їй операції та довготривалої реабілітації, щоб виключити нервові ризики дочки. [PERSON] також повідомив, що заяву на прийняття спадщини після смерті батька не подавав, так як на спадкове майно не претендує та висловив бажання, щоб позивачка одноособово прийняла спадщину, оскільки інших спадкоємців, які б претендували на майно [PERSON] - немає та надав дочці копію заповіту на все майно на його ім?я. [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті дідуся, разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований за цією адресою, в тому числі і його онука [PERSON] . У встановлений ст. 1269 та 1270 ЦК України шестимісячний строк позивачка не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки навіть не знала про смерть дідуся. Про смерть [PERSON] позивачка дізналася лише в жовтні 2023 року зі слів батька, який постійно проживає на території Білорусі, оскільки має відповідний дозвіл на проживання. У зв`язку з загостренням хвороби з 11.01.2023 по 13.10.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна лікарня» де їй було проведено хірургічну операцію на поперековому відділі хребта. Після чого була змушена тривалий час перебувати на лікарняному та відновлюватися від складної операції та дотримуватись всіх рекомендацій лікаря. 26.06.2023 позивачці була встановлена III група інвалідності загального захворювання, протипоказана важка фізична праця, рекомендовано лікування та нагляд профільного спеціаліста, сімейного лікаря. Позивачка непрацездатна, що дає підстави вважати, що у спадкоємиці були об?єктивні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 03.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.03.2024 року від Полтавської міської ради надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказували, що заперечують щодо задоволення позовних вимог, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність об`єктивних, не переборних, істотних труднощів, які б унеможливлювали подання [PERSON] у встановлений законом строк подати заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Вважають, що докази хвороби позивачки, майже через два роки після смерті спадкодавця не є поважною підставою для продовження строку для прийняття спадщини. 25.03.2024 року від Полтавської міської ради повторно надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказували, що заперечують щодо задоволення позовних вимог. 15.04.2024 року від представника позивача надійшла відповідь, в обґрунтуванні якого вказувала, що не погоджується з запереченням, які надала Полтавська міська рада. Не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] хворіє на хронічну хворобу, тому значну частину часу змушена лікуватися та нести фінансові витрати на це. Зокрема, в період до смерті спадкодавця та на протязі строку подання заяви про прийняття спадщини, і в подальші періоди [PERSON] систематично хворіла і несла у зв?язку із цим значні фінансові витрати, що унеможливило звернення до нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, на що вказують консультативний висновок огляду невропатолога медичної клініки «Лікарі Черкас» від 06.12.2019 р., з якого вбачається, як вказано в анамнезі: хворіє тривало та має діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт, виражений больовий корінцевий синдром, легкий парез лівої стопи в стані невропатолога медичної клініки «Лікарі Черкас» від 15.04.2020 р., з якого вбачається, як вказано в анамнезі: хворіє більше 4х років та має діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт, виражений больовий корінцевий синдром, парез лівої стопи в стані загострення. Консультативний висновок огляду нейрохірурга медичного центру «Медель» від 30.12.2019 р., з якого вбачається, як вказано у висновку (встановлений діагноз) : Кила м/х диску L5-S1, секвестрація, стеноз хребтового каналу. Протягом тривалого часу [PERSON] має проблеми з опорно-руховим апаратом, постійно лікується амбулаторно у невролога та нейрохірурга, не могла нормально рухатися та працювати через зажатий нерв. Згідно огляду невропатолога, який було здійснено 28.03.2024 у медичному центрі «Лікарі Черкас», з якого вбачається, як вказано в анамнезі: хворіє більше 6 років. Неодноразово лікувалася амбулаторно та стаціонарно у невропатолога та має діагноз: остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта, ускладнений секвестрованою килою мхд LS-S1, диско генний стеноз хребтового каналу. (копію відповідного огляду додається). Ухвалою суду від 16.08.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засідання підтримала позов та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання заперечувала в задоволенні позову, посилалася на обґрунтування викладені у відзиві. Заслухавши учасників\~справи,\~дослідивши позовну заяву,\~дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. [INFO] в м. Полтава, помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 14.10.2023, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Черкаси ЦУМЮ (м. Київ). Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом є батько позивачки, [PERSON] , вказане підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 02.09.1969, де в графі «батько» зазначено: « [PERSON] ». Восени 2016 року, батько позивачки, [PERSON] , привіз свого батька [PERSON] , після проведеної йому операції на реабілітацію до м.Сміла, Черкаської області, в квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] , та її батькові [PERSON] . [PERSON] . [INFO] є онукою [PERSON] , вказане підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04.10.2023, де в графі «батько» зазначено: « [PERSON] ». 16 серпня 2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). З 2017 року і по даний час, [PERSON] постійно проживає на території Білорусі і створив там сім?ю. Про смерть дідуся батько повідомив позивачці лише в жовтні 2023 року, після проведеної їй операції та довготривалої реабілітації, щоб виключити нервові ризики дочки. [PERSON] також повідомив, що заяву на прийняття спадщини після смерті батька не подавав, так як на спадкове майно не претендує та висловив бажання, щоб позивачка одноособово прийняла спадщину, оскільки інших спадкоємців, які б претендували на майно [PERSON] немає та надав дочці копію заповіту на все майно на його ім?я. [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті дідуся, разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований за цією адресою, в тому числі і його онука [PERSON] . У встановлений ст. 1269 та 1270 ЦК України шестимісячний строк позивачка не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки навіть не знала про смерть дідуся. Про смерть [PERSON] позивачка дізналася лише в жовтні 2023 року зі слів батька, який постійно проживає на території Білорусі, оскільки має відповідний дозвіл на проживання. [PERSON] хворіє на хронічну хворобу, тому значну частину часу змушена лікуватися та нести фінансові витрати на це. Зокрема, в період до смерті спадкодавця та на протязі строку подання заяви про прийняття спадщини, і в подальші періоди [PERSON] систематично хворіла і несла у зв?язку із цим значні фінансові витрати, що унеможливило звернення до нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, на що вказують консультативний висновок огляду невропатолога медичної клініки «Лікарі Черкас» від 06.12.2019 р. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1ст. 1268 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. У постанові Верховного суду від 13 березня 2020 року у справі №314/2550/17 встановлено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина першастатті 1269 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи з предмету спору, відповідно до ст.ст.12,13,77,81,89,229\~ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропущення строку для сприйняття спадщини покладається на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги викладене, оцінивши всі обставини справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини в межах строку, передбаченогост. 1270 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. А тому,

Outcome: approved