Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У квітні 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що внаслідок ДТП, яке мало місце 14.08.2023 року в м.Чернівці на перехресті вул. Миру та вул. Будівельників, було пошкоджено належний йому транспортний засіб марки Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] . Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05.10.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього на момент події була застрахована в ПАТ «СК «УСГ» відповідно до полісу №ЕР-212836741 від 07.01.2023 року з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну на суму 160000 грн. Вказував на те, що ПАТ «СК «УСГ» було визначено розмір страхового відшкодування в сумі 141901,39 грн. на підставі звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та, з урахуванням франшизи в сумі 3200 грн., вказану суму страхового відшкодування перераховано на ТОВ «Карпати Автоцентр», де позивач ремонтував автомобіль. Разом з тим, реальна вартість відновлювального ремонту, здійсненого ТОВ «Карпати Автоцентр», після вище вказаної ДТП, становила 202403,77 грн., а також позивач поніс витрати на діагностику (огляд та фіксування пошкоджень) в розмірі 1627,50 грн., евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в сумі 1200 грн., а також йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в сумі 10000 грн. Таким чином, різниця між реальними збитками та сумою страхового відшкодування становить 73329,88 грн., у зв`язку з чим вважає, що з страхової компанія на його користь підлягає стягненню 18098,61 грн., з урахуванням розміру страхового ліміту (160000 грн.), суми франшизи (3200 грн.), вже виплаченого розміру страхового відшкодування (138701,39 грн.), реальної вартості відновлювального ремонту (202403,77 грн.) та витрат на евакуацію автомобіля (1200 грн.). Оскільки суми страхового ліміту не достатньо для компенсації вартості відновлювального ремонту, а також вартості діагностики, яка була необхідною для проведення ремонтних робіт, вважає, що різницю в розмірі 45231,27 грн. слід стягнути з [PERSON] , як винуватця ДТП. Також, вказував на те, що внаслідок ДТП він зазнав значних моральних страждань, оскільки було пошкоджено дорогу для нього річ, на придбання автомобіля він відкладав гроші, важко працюючи, також тривалий дороговартісний ремонт завдав йому додаткових незручностей пов`язаних із повсякденними потребами, порушуючи звичайний ритм життя та унеможливлюючи комфортно здійснювати покупки, їздити на роботу, сімейний відпочинок. Крім того, вказана подія негативно вплинула також і на членів сім`ї позивача, його сімейний бюджет, адже вони були змушені нести додаткові витрати на користування громадським транспортом, а в подальшому на оренду авто. Наведені вище обставини в їх сукупності призвели до емоційної напруги позивача, знервованості, пригніченості, підвищеної тривожності, порушення сну. Суму моральної шкоди оцінює в розмірі 10000 грн., яку вважає за необхідне стягнути з винуватця ДТП на свою користь. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, правові висновки ВС, просив стягнути з ПАТ «СК «УСГ» (код ЄДРПОу.- 30859524) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) страхове відшкодування у розмірі 18098 грн 61 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та розміром страхового відшкодування в сумі 45231 грн. 27 коп. та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. На\~вказану позовну\~ \~заяву \~надійшов відзив\~представника відповідача\~ ПрАТ\~«СК «УСГ»\~в якому\~ \~останній \~просив закрити\~ провадження\~у \~справі в\~частині \~вимог \~до ПрАТ\~«СК «УСГ»\~у зв`язку\~з \~відсутністю \~предмету спору.\~В обґрунтування\~вказаного \~клопотання \~посилався на\~те,\~ що\~ 09\~жовтня 2023\~року між\~ПАТ «СК\~«УСГ» та\~ [PERSON] було\~досягнуто згоди\~про розмір\~та спосіб\~здійснення страхового\~відшкодування та\~відповідно підписано\~протокол-узгодження\~про розмір\~страхового відшкодування, 16 жовтня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» направило на адресу Позивача лист за вих. № ПССЦВ-2643/1, яким ПАТ «СК «УСГ» повідомило Позивача про те, що розмір страхового відшкодування становить 138 701,39 грн. за вирахуванням франшизи в розмірі 3 200.00 грн., 19 жовтня 2023 року ПАТ «СК «УСГ» склало розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ПССЦВ-2643 та виплатило Позивачу 138 701.39 грн. Отже, страхова компанія виконала свої зобов`язання перед потерпілою особою відповідно до страхового полісу № ЕР-212836741 в повному обсязі, а тому вважає, що предмет спору між [PERSON] та ПрАТ «СК «УСГ» відсутній. На вказаний\~ відзив\~представник \~позивача \~подала \~відповідь в\~якому \~ вважала\~безпідставними \~посилання \~представника \~ відповідача\~ на\~протокол-узгодження\~про розмір\~страхового відшкодування,\~оскільки \~було проведено\~експертну \~ оцінку \~ пошкодженого майна, а тому узгоджувати суму страхового відшкодування не було потреби, а розміру вже виплаченого страхового відшкодування не достатньо для відшкодування завданої шкоди та відновлення пошкодженого майна. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.08.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «СК «УСГ» про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині вимоги [PERSON] до ПАТ «СК «УСГ» відмовлено. Крім того, у тексті відзиву представник ПАТ «СК «УСГ» звертав увагу на те, що компенсація різниці між реальними збитками та вартістю відновлювального ремонту покладається на винуватця ДТП. Вважає, що позивач у розрахунок вартості відновлювального ремонту включив вартість деталей, які не були пошкоджені внаслідок ДТП, а саме: ступниця колеса 3785А064 (вартість 14316,12 грн.) та стаблізатор підвіски (вартість 7656,01 грн.). Зазначав, що наряді-замовлені №Н8000023557 містяться деталі та роботи, яких немає у ремонтній калькуляції №142394 від 26.09.2023 року. У відповіді на відзив представник позивача, окрім іншого, зазначила, що коефіціент фізичного зносу належного позивачу автомобіля становив «0», а тому усі ремонті роботи та заміна деталей були пов`язані саме через пошкодження, які автомобіль зазнав внаслідок спричиненої відповідачем ДТП. Згідно змісту заперечення представника відповідача ПАТ «СК «УСГ», останній звертає увагу, що акт виконаних робіт, рахунок СТО тощо, не може вважатись належним доказом завданих збитків внаслідок ДТП в розумінні Закону України «Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~а розмір таких збитків має визначатись на підставі звіту (актом) про оцінку розміру завданих збитків. Представник відповідача [PERSON] в рамках судового розгляду даного спору звернувся до суду з клопотанням про покладення на позивача обов`язку, у випадку повного або часткового задоволення позову, передати відповідачу пошкоджені запчастини, які були замінені на нові, а саме: важіль верхній задн.; цапфа задня; панель кузова; підкрилок; панель дверей; накладка дверей; накладка порога; молдинг колісної арки; молдинг бампера; важіль лівий продольний; стійка стабілізатора ліва задня. Натомість, представник позивача заперечувала проти задоволення вказаної заяви, посилаючись на те, що відповідачем та його представником не доведено цінності пошкоджених деталей. Позивач та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, в їх інтересах діяли представники, які надали суду пояснення аналогічні змісту заяв по суті справи. Представник ПАТ «СК\~«УСГ» \~ \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~будучи \~належним чином\~повідомлений про\~час та\~місце \~розгляду справи,\~про причини\~ своєї\~неявки суд\~не повідомив.\~ Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. З огляду на наведені вище обставини, наявність в матеріалах справи відзиву та заперечень представника ПАТ «СК «УСГ», суд приходить до висновку про можливість вирішення спору без його участі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.09.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а/с 15). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 14.08.2023 року о 09 год. 27 хв. в м. Чернівці на перехресті вул. Миру та вул. Будівельників, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Honda Accord» державний номерний знак [NUMBER] та виконуючи маневр обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі не надав сигналу про намір повороту ліворуч, в результаті чого трапилось зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію автомобіля та копії договору купівлі-продажу автомобіля від 19.06.2020 року, пошкоджений транспортний засіб марки Mitsubishi Outlander», державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON] (а/с 10, 11). Статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст.ст. 979, 981 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Так, з матеріалів справи вбачається, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як особи, яка правомірно експлуатувала забезпечений транспортний засіб «Honda Accord» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УСГ», ліміт відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн., франшиза 3200 грн. У \~відповідності \~до вимог\~ст.\~29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). За наслідками розгляду справи встановлено, що про вказаний вище страховий випадок було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «УСГ», якою визначено розмір страхового відшкодування в сумі 138701,39 грн., за вирахуванням франшизи в сумі 3200 грн., на підставі звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу №142394 від 24.09.2023 року відповідно до якого вартість відновлювального ремонту оцінено в сумі 141901,39 грн. (а/с 29, 57, 58, 80). Вказана сума страхового відшкодування, відповідно до страхового акту №ПССЦВ-2643, була перерахована страховою компанією на рахунок ТОВ «Карпати-Автоцентр», де здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, що належить позивачу (а/с 57). Разом з тим, позивач не погоджувався із визначеним відповідачем розміром страхового відшкодування, оскільки відповідно до наряду-замовлення №Н8000023557 від 05 вересня 2023 року, на суму 52 660 грн 69 коп., копії наряду-замовлення №Н8000024250 від 05 вересня 2023 року на суму 149 743 грн 08 коп., вартість відновлювального ремонту та заміни деталей належного позивачу автомобіля фактично становила 202 403 грн 77 коп. (а/с 19-22). Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання колісних транспортних засобів (їх складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб). Відмінності у назвах або вартості запчастин, робіт не є суттєвими та дозволяють встановити відповідності, які є достатніми для висновку, що позивачем придбавались саме ті деталі та проводились роботи, які були необхідними для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, суд приймає вказані вище копії нарядів-замовлень як належні та допустимі докази реальних збитків позивача, які останні поніс внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу у ДТП, яка була спричинена відповідачем [PERSON] . Разом з тим, суд приймає до уваги доводи відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» про те, що в суму завданих збитків включено ремонт та заміну деталей про які не вказано у ремонтній калькуляції №142394 від 26.09.2023 року, що в свою чергу ставить під розумний сумнів факт пошкодження внаслідок вказаної вище ДТП ступниці колеса, стабілізатора підвіски, підшипника ступнці. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд\~з прав\~людини у\~справі «Кобець\~проти України»\~зазначав,\~що \~відповідно до\~прецедентної практики\~при оцінці\~доказів суд\~керується критерієм\~«поза розумним\~сумнівом» та\~доведення має\~випливати із\~сукупності ознак\~чи неспростовних\~презумпцій,\~достатньо вагомих,\~чітких і\~взаємоузгоджених. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вартість ремонтних робіт, проведених позивачем внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу слід зменшити на вартість вказаних замінених деталей, а саме на суму 24726,13 грн. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати з діагностики та дефектовки автомобіля в сумі 1627,50 грн., та його евакуації з місця ДТП в сумі 1200 грн. Наведене підтверджується копіями наряду-замовлення №ZOMB0014449 від 16 серпня 2023 року, квитанції від 18 серпня 2023 року, накладної №123 від 14 серпня 2023 року (а/с 23,24,25). Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Наведене узгоджується із правовим висновком, сформованим Верховним судом у постанові від 30.10.2019 року у справі №753/19288/14-ц. Оскільки на страхову компанію покрадений обов`язок відшкодування шкоди в межах страхового ліміту, який в даному випадку становить 160000 грн., то з урахуванням встановленої судом розміру матеріальної шкоди, понесеної позивачем, у зв`язку із ДТП, з страхової компанії підлягає стягненню різниця між дійсною шкодою в сумі 180505,14 грн. та фактично виплаченою сумою страхового відшкодування в розмірі 138701,39 грн., де вже врахована франшиза. Натомість, оскільки страховий ліміт визначений страховим полісом становить 160000 грн., з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» на користь позивача підлягає стягненню 18\~098,61 грн. Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі №676/518/17 доходить наступного висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).\~ Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.\~ Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.\~ Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням».\~ Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17\~вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі\~(правовласності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо)\~володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення різниці суми страхового відшкодування підлягають задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 20505,14 грн. Оскільки представником відповідача заявлене клопотання про передачу відповідачу, після відшкодування шкоди, майна, яке не може використовуватись за призначенням, слід зазначити наступне. Так, відповідно до правового висновку Верхового суду у постанові від 30.01.2019 у справі №753/21303/16-ц, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до пояснень представника позивача в судовому засіданні, у позивача наявна лише частина запчастин, які були пошкоджені та замінені, а саме важіль верхній задн., цапфа задня, стійка стабілізатора ліва задня, решта запасних частин у нього відсутні. Оскільки у позивача відсутні частини запасних частин про передачу яких клопотав представник відповідача, суд позбавлений можливості покласти на позивача обовязок, який фактично не може бути виконаний, оскільки таким чином буде ухвалене рішення, яке не можливо виконати, а тому суд вважає, що слід зобов`язати позивача\~ [PERSON] після отримання відшкодування шкоди передати відповідачу\~ [PERSON] пошкодженні автомобільні деталі, що не можуть використовуватись за призначенням але мають певну цінність, а саме: важіль верхній задн., цапфа задня, стійка стабілізатора ліва задня. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до загальних підстав відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладений у Постанові від 13.09.2019 року у справі №755/18455/17, провадження №61-39253св18. Оскільки позивачем не надано доказів наявності тих обставин, на які він посилається, обґрунтовуючи суму моральної шкоди, суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, у зв`язку із недоведеністю. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial