Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить зняти арешт нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , накладений постановою про арешт нерухомого майна АА 287679 від 05.04.2005, видавником якої є Міськрайонний відділ державної виконавчої служби, реєстраційний номер обтяження 1866708, зареєстрований Бердичівською державною нотаріальною конторою. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.11.1978 [PERSON] являється власником 46/100 ідеальних частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] померла [INFO] . [PERSON] [INFO] є сином покійної [PERSON] , який відповідно до заяви поданої приватному нотаріусу Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчуку А.М. відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері. Іншим та єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] [INFO] , яка є його донькою. З метою оформлення спадкових прав, позивач звернулася до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М., який 27.10.2023 відкрив спадкову справу № 156/2023 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2023, оскільки за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно було встановлено, що на будинок [ADDRESS] накладено арешт, зареєстрований на підставі постанови АА 287679 Міськрайонного відділу ДВС від 05.04.2005, за реєстраційним номером запису про обтяження № 28002431, власником зазначеного будинку рахується [PERSON] , проте відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.11.1978 власником являється покійна бабуся позивачки. Для вирішення питання, щодо зняття арешту позивач звернулася до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 20.10.2023 відповідачем була надана відмова про зняття заборони. Також зазначено, що встановити підставу накладення арешту неможливо, оскільки виконавче провадження знищено, рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту. Наявність арешту порушує права позивача як спадкоємця щодо оформлення спадщини, а в подальшому користування та розпорядження майном. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 08.04.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були нею усунуті. Ухвалою суду від 02.05.2024 відкрито загальне позовне провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. Ухвалою суду від 18.06.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, розгляд справи відкладено. Ухвалою суду від 16.07.2024 клопотання позивача задоволено, залучено до участі у справі, в якості співвідповідача АТ КБ "ПРИВАТБАНК", розгляд справи відкладено. 19.09.2024 на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву від представника АТ КБ "ПРИВАТБАНК", у яких він зазначає, що власником майна, на яке було накладено арешт є боржник банку - [PERSON] . Позивачем обрано невірний спосіб захисту, адже порушене право спадкодавця може бути захищено в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Позивач пред`явив позов, із змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов матеріально-правових вимог до відповідача АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. У позивача не існує порушення у праві власності з боку органів державної влади, оскільки за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на спірне спадкове майно. Сам по собі факт позбавлення можливості позивача прийняти спадщину не є підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості з померлого на користь банку, станом на час розгляду даної справи не виконано, у разі задоволення позовних вимог позивача про скасування арешту на спірну квартиру будуть порушені права та інтереси кредитора. Сума боргу за кредитними зобов`язаннями є незначною та становить 2489,07 грн, що є незначною в порівнянні з прийняттям позивачем спадщини, то ж ніщо не заважає звернутися до банку погасити боргові зобов`язання та вирішити спір мирним шляхом. Ураховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 23.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Ковальчук А.О. подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. Представник Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" - адвокат Адаменко Т.С. подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечує з підстав наведених у поданих запереченнях. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрацію обтяжень проводиться, серед іншого, на підставі судового рішення щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Згідно із положеннями статті 18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25\~цього ж\~Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У частині четвертій указаної статті наведені підстави, за яких виконавцем знімається арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16.11.1978, Бердичівський міський відділ комунального господарства вбачається, що 46/100 ідеальних частин жилого буднку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить гр. [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Бердичівської міської ради народних депутатів № 648 від 01.11.1978, взамін договору на право забудови від 07.06.1966 № І-945. Комунальним підприємством "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" 09.10.2023 видано довідку за № 1781 про те, що згідно наявних даних паперових носіїв станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровані: 46/100 ідеальних частин житлового будинку за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16.11.1978, виданого виконкомом Бердичівської міської ради; 54/100 ідеальних частин житлового будинку за [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни від 13.07.1999, р№ 918, посвідченого приватним нотаріусом Юрчук Н.І. Бердичівського міського нотаріального округу. Станом на 10.08.2023, загальна площа будинку - 93,7 кв. м., житлова площа будинку - 59,9 кв. м. Примітка: при проведені поточної інвентаризації, перепланування будинку та нового будівництва не виявлено. Сарай літ Ж, туалет літ З, гараж літ. К, прибудова до гаража літ Л, прибудова літ. а2 побудовані в період з 1990 по 1991 рр. Відповідно до постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для об`єктів, що завершені будівництвом до 05 серпня 1992 р. здачі в експлуатацію не передбачено. Відповідно до листа від 17.08.2023 за № 2210/35-23 Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Житомирської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] не обліковується. Державні акти на право приватної власності на дані земельні ділянки на ім`я [PERSON] не видавалися. Інформаційною довідкою № 352093789, сформованою 27.10.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджується зареєстроване обтяження: 11.04.2005 16:41:17 за № 1866708 реєстратором: Бердичівська державна нотаріальна контора, 13300, Житомирська обл., Бердичівський р., м. Бердичів, вул. Володимирська, 1-а. Підстава обтяження: Постанова, АА 287679, 05.04.2005, Міськрайонний відділ ДВС, ДВ [PERSON] Об`єкт обтяження: невизначено, все майно, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , [ADDRESS] . Заявник: Міськрайонний відділ ДВС. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 20.06.2024 за № 00045624675. Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Богатирчуком А.М. від 27.10.2023 за № 730/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 46/100 ідеальних часток житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , що належали [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із арештом житлового будинку, в тому числі 46/100 часток якого належить спадкодавцеві. Відповідно до листа Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.10.2023 за № 98820, встановити підставу накладення арешту на майно за адресоою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] неможливо, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить один рік, після чого вони підлягають знищенню. Судом також\~встановлено,\~що згідно\~даних АСВП\~у відділі\~на виконанні\~перебували наступні\~провадження:\~ВП №\~65494057,\~відкрите 19.05.2021\~та ВП № 65494170, відкрите 21.05.2021 і, боржником по яких зазначено [PERSON] , стягувачем АТ КБ "ПриватБанк", статус яких є завершені. З матеріалів справи вбачається, що арешт на майно, про який йдеться у позовній заяві, накладався ще до відкриття виконавчих проваджень, стягувачем у яких є АТ КБ "ПриватБанк", а отже не має відношення до них. При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Бердичівський відділ Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зняти арешт з майна боржника, а саме житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved