Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 05.03.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 1001821800101 на підставі якого [PERSON] було видано кредит в сумі 107466,99 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до графіку платежів. Позивачем внаслідок наявності заборгованості було направлено відповідачу вимогу про повернення суми заборгованості, яка не була виконана. Відповідач всупереч вимогам кредитного договору не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 03.03.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 115484,73 грн., з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 81784,96 грн.; - заборгованість за процентами у розмірі 11,83 грн.; - заборгованість за комісією у розмірі 33687,94 грн. Ухвалою від 02.05.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином шляхом надсилання електронної повістки до електронного кабінету, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без участі представника позивача та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Відзиву до суду не подав. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі суд встановив. 05.03.2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було підписано заяву № 1001821800101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якої відповідачу надано кредит на споживчі цілі в сумі 107466,99 грн. строком на 48 місяців, з сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99 %, з процентною ставкою за користування кредитом 0,01 % річних. Платіжні періоди з 05.03.2021 по 05.03.2025, з поверненням рівними платежами відповідно графіку платежів, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2138,59 грн. щомісяця. У вступній частині заяви № 1001821800101 від 05.03.2021 року зазначено, що [PERSON] підписанням заяви беззастережно підтверджує, що приймаючи Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговуванням (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування. У частині заяви № 1001821800101 від 05.03.2021 року під назвою «підтвердження і запевнення» зазначено, що [PERSON] підписанням цієї заяви надає підтвердження і запевнення, що: - заява має новаційний характер і в результаті приєднання до ДКБО…; - ознайомлений з ДКБО, тарифами банку та цілком згоден; всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; - в дату підписання заяви, йому надано ДКБО (як публічну частину договору) шляхом розміщення на сайті банку, зокрема у розділі «підтримка» за посиланням «завантажте документи». За паспортом споживчого кредиту підписаного [PERSON] 05.03.2021 року в розділі 4 зазначено, що до платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору грн., належить щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99 %, база для нарахування щомісячної комісії нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. За пунктом 5.7.3. частини 5 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб затверджена Правлінням АТ «ПУМБ» протокол від 26.10.2021 року № 874 (нова редакція діє з 01.11.2021 року) комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). АТ «ПУМБ» виконано зобов`язання по наданню [PERSON] кредиту в сумі 107466,99 грн., що підтверджується платіжною інструкцією TR.47816893.96341.2464 від 05.03.2021 року та випискою з особового рахунку [PERSON] . Заборгованість [PERSON] станом на 03.03.2024 року складається з: - заборгованість за кредитом у розмірі 81784,96 грн.; - заборгованість за процентами у розмірі 11,83 грн.; - заборгованість за комісією у розмірі 33687,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за періоди з 05.04.2021 по 05.02.2024 року включно. Відповідно до вимоги АТ «ПУМБ» від 03.03.2024 року вих.. № КНО-44.2.2/137, яку було надіслано відповідачу, позивач зажадав погашення заборгованості протягом 30 днів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п.10 ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язанні з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту послався на пункт 5.7.3. частини 5 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб затверджена Правлінням АТ «ПУМБ» протокол від 26.10.2021 року № 874 (нова редакція діє з 01.11.2021 року) (надалі за текстом Публічна пропозиція…), які розміщенні на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю редакцію Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» розумів відповідач, ознайомився і погодився саме з нею, підписуючи 05.03.2021 року заяву № 1001821800101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили перелік додаткових та супутніх банківських послуг, як плату за обслуговування кредиту. Роздруківка Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), Постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Умови Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» можуть змінюватися самим АТ «ПУМБ» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.03.2021 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг позивача, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надану позивачем Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених нею нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов Публічної пропозиці АТ «ПУМБ» та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Публічну пропозицію АТ «ПУМБ», яка містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору та визначення в кредитному договорі, яким є його заява від 05.03.2021 року заяву № 1001821800101, переліку додаткових та супутніх банківських послуг позивача, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1,2 розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісії) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»,після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17 (провадження №14-53цс21). Суд дійшов висновку, що встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Однак, встановивши у заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорті споживчого кредиту сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% від суми кредиту, щомісячно, банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, відповідні дії банку вносять дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими. Аналогічних висновків щодо дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 (провадження №61-17825св21). Водночас суд звертає увагу на п.29-31 постанови ВП ВС у справі № 363/1834/17, Провадження № 14-53цс21 від 13.07.2022, в якій йдеться про наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. З урахуванням зазначеного, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, умова щодо сплати відповідачем комісії не породжує правових наслідків через її нікчемність, а тому в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 33687,94 грн. слід відмовити. Оскільки кошти фактично отримані відповідачем у добровільному порядку позивачу не повернуті, а будь-яких доказів, які б підтверджували повернення коштів у вказаному розмірі та/або спростовували наявні у матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідачем не надано, відтак вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню. В свою чергу позов в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом 81784,96 грн та процентами в розмірі 11,83 грн. підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, доведеним належними доказами та відповідачем не надано доказів оплати заборгованості в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1715,54 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved