Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

25.09.2024 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [PERSON] на підставі укладеного з АТ «ПУМБ» кредитного договору № 2001402116301 від 12.09.2019 року видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30\~000,00 грн., який пізніше було збільшено до 41\~800,00 грн. АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач свої зобов`язання повернути кредит не виконав, у зв`язку з чим, станом на 01.07.2024 року має заборгованість у розмірі 63\~217 грн. 29 коп., з яких: 39\~724 грн. 45 коп. заборгованість за кредитом, 23\~492 грн. 84 коп. заборгованість за процентами. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 63\~217 грн. 29 коп. та 2\~422 грн. 40 коп. судових витрат зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 26.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 14.10.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Трачук Н.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог з огляду на наступне. Так, представник відповідача просить суд у задоволені позовних вимог відмовити з огляду на таке. В якості доказу заборгованості відповідача позивач надав до суду заяву № 2001402116301 від 11.09.2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якою відповідач подавав заяву на отримання суми в розмірі 30 000,00 грн. та копію паспорту споживчого кредиту на вказаний розмір кредиту. В той же час, АТ «ПУМБ» не надано суду докази оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифів банку, щоб в сукупності із заявою про приєднання свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. При цьому без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови і правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім цього заперечив щодо наданого банком розрахунку заборгованості виходячи з того, що позиція банку щодо зарахування сплачених коштів у порядку черговості, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту, не може бути врахована, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами узгодження між сторонами сплати, розміру та порядку нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Крім того, відсутні докази видачі картки після закінчення дії кредитного договору, тобто після 11.09.2020 року. Картку у 2020 році забрали в банку, нову не видали, хоча і зазначено, що відповідач карткою користувався до 01.02.2022 року. 15.07.2021 року банк звернувся до приватного нотаріуса Грисюк О.В. з приводу вчинення виконавчого напису № 90166. У приватного нотаріуса Чубарєва О.О. було відкрито виконавче провадження № 66335445 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001402116301 від 12.09.2019 року в розмірі 55 427 грн. 25 коп. Тобто, у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків за договором після 11.09.2020 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2022 року по справі № 333/6158/21 позовну заяву до АТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Чубарев О.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 15.07.2021 року № 90166, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором в сумі 55\~427 грн. 25 коп. З наданого АТ «ПУМБ» розрахунку вбачається, що станом на 01.07.2024 року [PERSON] має заборгованість за даним кредитним договором 63 217 грн. 29 коп., з яких: 39 724 грн. 45 коп. заборгованість за кредитом; 23 492 грн. 84 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, але з самого розрахунку слідує, що кредит повністю погашено у серпні 2020 року, у вересні 2020 року боргу у розмірі 37\~000,00 грн. бути не могло і картки у відповідача в цей час вже не було, картка у електронному кабінеті була заблокована банком, а 28.12.2021 року приходило повідомлення, що згідно з протоколом правління № 881 від 17.12.2021 року заборгованість за договором № 2001402116301 була списана. Надана роздруківка з сайту Банку належним доказом ознайомлення з правилами кредитування бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (справа № 6-16цс15). Також, у позовній заяві банк вказує, що розмір заборгованості за відсотками складає 23\~492 грн. 84 коп., однак позивачем не представлено доказів, які б свідчили про розрахунок цих відсотків (період нарахування не співпадає між розрахунком та випискою, також з розрахунку та виписки неможливо встановити на яку суму вони нараховані, у якому процентному співвідношенні). 21.10.2024 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, згідно підписаної відповідачем заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001402116301, вбачається, що позичальник ознайомлений та погоджується з умовами надання кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками (в тому числі умовами надання Кредитної лінії. Овердрафту, споживчого кредиту тощо), власним підписом підтвердив, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки (в тому числі реальної) за ним, вартості супутніх послуг. Матеріали справи не містять доказів, що в момент укладення кредитного договору відповідача не було ознайомлено або було ознайомлено з іншою версією ДКБО, ніж та, що затверджена Рішенням Правління АТ «ПУМБ» Протокол 7609 від 11.06.2019 року. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Банк, звертаючись до суду, на підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості відповідача, надав всі необхідні письмові докази, які є належними та допустимими. В свою чергу відповідач не надає жодних доказів на спростування існуючої заборгованості за кредитним договором або доказів повного погашення такої заборгованості. Представник позивача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачем подано відзив на позов, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № 2001402116301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердив, що приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті Банку в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування. Згідно з заявою вбачається, що відповідачу було відкрито на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надано кредитну карку, встановлено кредитний ліміт у сумі 30 000,00 грн., який у подальшому було збільшено до 41 800,00 грн. 11.09.2019 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені такі умови кредитування: Розділ 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача»: сума/ліміт кредиту 30\~000,00 грн. Строк кредитування 12 місяців, зі спливом якого у разі відсутності заперечень сторін продовжується кожного разу на такий самий строк. Розділ 4 «Інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної сукупної вартості кредиту для споживача»: пільгова процентна ставка 0% річних, стандартна процентна ставка, відсотків річних 47,88 %. Таким чином, кредитним договором передбачено застосування двох процентних ставок пільгова процентна ставка 0% річних, і ставка що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду 47,88% річних. При цьому, тривалість пільгового періоду в заяві від 11.09.2019 року № 2001402116301 та в паспорті споживчого кредиту не визначена. Також, позивач, на підтвердження позовних вимог, до позову додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції, яка діє з 11.06.2019 року), а також додатки, які містять різні умови надання кредитів, в залежності від типу картки, а відповідно і різні розміри відсоткових ставок, строків повернення кредиту та процентів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» розумів відповідач, ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву від 11.09.2019 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, заява про приєднання відповідача до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, у тому числі і процентами за ст. 625 ЦК України, строку повернення кредиту (користування ним), тощо. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяв саме цій Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що з ними був ознайомлений позичальник. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомився та погодився відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «ПУМБ», відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд звертає увагу, що згідно з Паспортом споживчого кредиту підписаного відповідачем також відсутні конкретні умови кредитування, оскільки кредитним договором передбачено застосування двох процентних ставок пільгова процентна ставка 0 % річних, і ставка що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду 47,88% річних. При цьому тривалість пільгового періоду в заяві від 11.09.2019 року № 2001402116301 та в паспорті споживчого кредиту не визначена. Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «ПУМБ» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про належне повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10.10.2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечує факт отримання та користування [PERSON] кредитними коштами, отриманими у АТ «ПУМБ». Так, згідно з наданим АТ ПУМБ розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 01.07.2024 року має заборгованість за кредитним договором № 2001402116301 від 11.09.2019 року в загальному розмірі 63\~217 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за кредитом становить 39\~724 грн. 45 коп., заборгованість за процентами становить 23\~492 грн. 84 коп. Також позивачем долучено до позову Виписку по особовому рахунку з 12.09.2019 року по 01.07.2024 року в частині розрахунку суми заборгованості відповідача з погашення суми кредиту на 01.07.2024 року. Разом з цим, суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо наявності розбіжностей у наданому розрахунку заборгованості та даних з виписки по особовому рахунку. Останній платіж було здійснено 31.08.2020 року на суму 10\~500,00 грн., користування карткою відбулось востаннє 05.10.2020 року (здійснено операція покупки через POS термінал на суму 343 грн. 80 коп.). Виписка за період з 12.09.2019 року по 01.07.2024 року, хоча фактично дані з 12.09.2019 року по 30.11.2021 року. При цьому, у виписці та по всьому тексту позову зазначено, що договір укладено 12.09.2019 року, хоча дата укладення договору 11.09.2019 року. У виписці відсутня інформація: 31.10.2021 року нарахування відсотків на суму 629 грн. 16 коп., 30.11.2021 року на суму 597 грн. 70 коп., нарахування суми боргу 31.10.2021 року 375 грн. 37 коп., 01.07.2024 1\~696 грн. 55 коп., хоча розрахунок містить дану інформацію. Судом встановлено, що згідно з виписками банку по особовому рахунку відповідачем витрачено кредитні кошти на загальну суму 305\~926 грн. 22 коп. При цьому за час користування кредитною карткою відповідач поповнив картковий рахунок (здійснив погашення заборгованості по кредитному договору) на загальну суму 267\~734 грн. 69 коп., з яких 10\~153 грн. 69 коп. внесено на погашення відсотків. Враховуючи вищенаведене та обов`язок [PERSON] повернути АТ «ПУМБ» суму фактично отриманих кредитних коштів, вирішуючи питання про розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з відповідача, суд встановив, що сума отриманих відповідачем грошових коштів від банку становить 38\~191 грн. 53 коп. Доказів сплати відповідачем заборгованості за тілом кредиту суду надано не було. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 38\~191 грн. 53 коп. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~422 грн. 40 коп. за подання позовної заяви, що підтверджується платіжною інструкцією № 249 від 04.09.2024 року. Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (60%) з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 453 грн. 44 коп. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною другою ст. 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною першою ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. У пункті 4 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 року №13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі . 3 ст. 8 Конституції України гарантується. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Трачук Н.І. укладено договір про надання правової допомоги від 10.10.2024 року на представництво інтересів відповідача у вказаній цивільній справі. Згідно з квитанцією № 355684 від 11.10.2024 року адвокат отримав від [PERSON] 6\~000,00 грн. в якості оплати правової допомоги. Положеннями ст. 137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте, відповідачем детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги до суду не надано. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У договорі про надання правничої допомоги від 10.10.2024 року міститься інформація (п. 3.1), що вартість послуг виконавця визначається за домовленістю сторін та складає 1 година роботи 2\~000,00 грн. Проте, опису та часу виконаних робіт до суду не надано. Таким чином, судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підтверджені не в повному обсязі. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ). У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що втрати на правову допомогу понесені відповідачем належно не підтверджені, є завищеними, враховуючи критерій та складність справи, неспівмірні. Суд вважає, що за таких обставин відповідачем частково доведено витрати на професійну правничу допомогу адвоката, представником позивача доведено неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката (складність справи, обсяг виконаних робіт, ціна позову), тому вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 2\~000,00 грн.

Outcome: partial