Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом також - позивач або позикодавець) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом також - відповідач або позичальник), в якому просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість: -за Договором позики від 23.05.2016 року: суму основного боргу у розмірі 391 783,18 грн; суму штрафу у розмірі 97 945,80 грн; суму пені у розмірі 233 311,12 грн; суму тридцяти процентів річних у розмірі 178 871,50 грн; -за Договором позики від 02.12.2019 року: суму основного боргу у розмірі 4 271 266,60 грн, суму штрафу у розмірі 1 067 816,65 грн, суму пені у розмірі 2 543 585,46 грн, суму тридцяти процентів річних у розмірі 1 950 078,28 грн; -за Договором позики від 20.05.2020 року: суму основного боргу у розмірі 3 654 667,35 грн, суму штрафу у розмірі 913 666,84 грн, суму пені у розмірі 1 475 498,83 грн, суму тридцяти процентів річних у розмірі 1 248 028, 27 грн; -за Договором позики від 09.08.2022 року: суму основного боргу у розмірі 4 362 378,53 грн, суму штрафу у розмірі 1 090 594,63 грн, суму пені у розмірі 648 039,67 грн, суму тридцяти процентів річних у розмірі 682 962,54 грн; -за Договором позики від 16.11.2023 року: суму основного боргу у розмірі 4 583 676,45 грн, суму штрафу у розмірі 1 145 919,11 грн, суму пені у розмірі 179 339,47 грн, суму тридцяти процентів річних у розмірі 202 884,04 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що між та сторонами була укладена низка договорів позики грошових коштів (23.06.2016, 02.12.2019, 20.05.2020, 09.08.2022 та 16.11.2023) на умовах платності та строковості повернення. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики не виконав, а тому позивач звернувся до суду із відповідними позовними вимогами про стягнення з відповідача основної суми боргу за договорами позики, суми штрафу, пені та 30 процентів річних, що було обумовлено укладеними договорами. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Балабон Вадим Олександрович не заперечував факт укладення [PERSON] договорів позики та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем, що вказана у позовній заяві. Зазначив, що метою отримання грошових коштів за договорами позики були сімейні потреби відповідача та придбання об`єктів нерухомості. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення 30 процентів річних. Процесуальні дії у справі 29.07.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О. 01.08.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.08.2024. 27.08.2024 підготовче судове засідання у справі було відкладене до 10.09.2024 за клопотанням представника відповідача. 10.09.2024 у підготовчому судовому засіданні були виконані завдання підготовчого провадження, передбачені цивільним процесуальним законодавством для початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.11.2024. 01.11.2024 розглянувши справу у відкритому судовому засіданні за участі представників позивача та відповідача, суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення. Фактичні обставини встановлені судом Між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), як позикодавцем та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), як позичальником були укладені наступні письмові договори: -23.05.2016 укладено Договір позики згідно пункту 1.1. якого позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 270 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становить еквівалент 10 713,65 доларів США по курсу НБУ, який на день підписання цього Договору становить 25,2015 грн за 1 долар США (предмет позики) для придбання нерухомого майна: машиномісця у підземному паркінгу, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та трикімнатної квартири у [ADDRESS] , а позичальник зобов`язується прийняти предмет позики і повернути його у повному обсязі в термін до 23.05.2019. Факт отримання грошових коштів додатково підтверджується розпискою [PERSON] від 23.05.2016 про отримання ним у позику від [PERSON] грошових коштів у розмірі 270 000,00 грн, що на дату підписання Договору позики становить еквівалент 10 713,65 доларів США по курсу НБУ. 25.05.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору позики від 23.05.2016, згідно умов якої сторони погодили новий термін повернення боргу, а саме 31.12.2022. Інші умови договору не змінені цією угодою залишаються чинними. -02.12.2019 укладено Договір позики, згідно пункту 1.1. якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі: 2 800 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становить еквівалент 116 801,48 доларів США по курсу НБУ, який на день підписання цього Договору становить 23,9723 грн за 1 долар США (предмет позики), а позичальник зобов`язується прийняти предмет позики і повернути його у повному обсязі в термін до 31.12.2022. Факт отримання грошових коштів додатково підтверджується розпискою [PERSON] від 02.12.2019 про отримання ним у позику від [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 800 000,00 грн, що на дату підписання Договору позики становить еквівалент 116 801,48 доларів США по курсу НБУ. -20.05.2020 укладено Договір позики, згідно пункту 1.1. якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі: 2 650 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становить еквівалент 99 940,04 доларів США по курсу НБУ, який на день підписання цього Договору становить 26,5159 грн за 1 долар США (предмет позики), а позичальник зобов`язується прийняти предмет позики і повернути його у повному обсязі в термін до 20.05.2023. Факт отримання грошових коштів додатково підтверджується розпискою [PERSON] від 20.05.2020 про отримання ним у позику від [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 650 000,00 грн, що на дату підписання Договору позики становить еквівалент 99 940,04 доларів США по курсу НБУ. -09.08.2022 укладено Договір позики, згідно пункту 1.1. якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі: 4 200 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становить еквівалент 114 852,63 долари США по курсу НБУ, який на день підписання цього Договору становить 36,5686 грн за 1 долар США (предмет позики), а позичальник зобов`язується прийняти предмет позики і повернути його у повному обсязі в термін до 31.12.2023. Факт отримання грошових коштів додатково підтверджується розпискою [PERSON] від 09.08.2023 про отримання ним у позику від [PERSON] грошових коштів у розмірі 4 200 000,00 грн, що на дату підписання Договору позики становить еквівалент 114 852,63 доларів США по курсу НБУ. -16.11.2023 укладено Договір позики згідно пункту 1.1. якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі: 4 200 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становить еквівалент 115 816,38 доларів США по курсу НБУ, який на день підписання цього Договору становить 36,2643 грн за 1 долар США (предмет позики), а позичальник зобов`язується прийняти предмет позики і повернути його у повному обсязі в термін до 16.05.2024. Факт отримання грошових коштів додатково підтверджується розпискою [PERSON] від 16.11.2023 про отримання ним у позику від [PERSON] грошових коштів у розмірі 4 200 000,00 грн, що на дату підписання Договору позики становить еквівалент 115 816,38 доларів США по курсу НБУ. Згідно підпунктів 2.3.1. та 2.3.2. пункту 2.3. укладених договорів позики, які є однотипними, позичальник зобов`язується в строки, передбачені договором, прийняти предмет позики та своєчасно і в повному обсязі повернути позикодавцю предмет позики (грошові кошти). Пунктом 3.1. укладених однотипних договорів позики визначено, що факт отримання позичальником предмету позики підтверджується підписанням договору та його розписки. Відповідно до пункту 3.2. укладених договорів позики позичальник зобов`язується в обумовлений сторонами у п.1.1. договору строк повернути позикодавцю суму у гривнях, що визначаються шляхом множення еквіваленту суми позики у доларах США на курс НБУ на дату повернення позики або на дату коли позика мала бути повернута відповідно до умов договору, якщо позика до цієї дати не повернута, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позикодавця або готівкою. Окрім цього, у розділі 4 однотипних договорів позики сторони визначили відповідальність за невиконання умов відповідних договірних зобов`язань. Зокрема, згідно пункту 4.2. кожного договору сторони домовилися, що за несвоєчасне повернення грошових коштів позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від неповернутої суми, а у випадку порушення строку повернення грошових коштів понад 30 календарних днів, позичальник додатково сплачує позикодавцю на його вимогу штраф у розмірі 25 % від неповернутої суми, а також 30 % річних з простроченої суми. У пункті 4.4. укладених договорів позики сторони узгодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договорами припиняється через 3 роки з моменту виникнення прострочки. Будь-яких інших укладених між сторонами правочинів, які б вносили зміни до вказаних вище договорів позики та встановлених на їх підставі правовідносин позивача та відповідача в матеріалах справи не міститься та сторони про них суд не повідомляли. Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду від 22.09.2021 справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». Суд зазначає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Суд встановив, що в матеріалах справи до кожного договору позики наявна відповідна розписка відповідача про отримання грошових коштів у позику: від 23.05.2016, від 02.12.2019, від 20.05.2020, від 09.08.2023 та від 16.11.2023. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що грошові кошти, обумовлені укладеними договорами, позики дійсно були передані позивачем та отримані відповідачем у розмірі вказаному у кожному із договорів. На підставі наявних в матеріалах справи копій укладених договорів позики суд встановив, що узгодженими термінами виконання зобов`язань позичальника щодо повернення позики за Договором позики від 23.05.2016 (з урахуванням Додаткової угоди від 25.05.2019) є 31.12.2022; за Договором позики від 02.12.2019 - 31.12.2022; за Договором позики від 20.05.2020 - 20.05.2023; за Договором позики від 09.08.2022 - 31.12.2023; за Договором позики від 16.11.2023 - 16.05.2024. Враховуючи положення укладених договорів позики щодо термінів повернення позики, строк виконання зобов`язання відповідача є таким що настав. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом статті 610 та статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Наявні в матеріалах справи укладені сторонами договори позики є дійсними і не оспорюються в судовому порядку. Суд встановив, що за умовами пункту 3.2. Договору позики від 23.05.2016, Договору позики від 02.12.2019, Договору позики від 20.05.2020, Договору позики від 09.08.2022 та Договору позики від 16.11.2023 позичальник зобов`язується в обумовлений сторонами у п.1.1. договору строк повернути позикодавцю суму у гривнях, що визначаються шляхом множення еквіваленту суми позики у доларах США на курс НБУ на дату повернення позики або на дату коли позика мала бути повернута відповідно до умов договору, якщо позика до цієї дати не повернута, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позикодавця або готівкою. Згідно пункту 1.1. Договору позики від 23.05.2016 відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 270 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становило еквівалент 10 713,65 доларів США по курсу НБУ. Згідно пункту 1.1. Договору позики від 02.12.2019 відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 2 800 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становило еквівалент 116 801,48 доларів США по курсу НБУ. Згідно пункту 1.1. Договору позики від 20.05.2020 відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 2 650 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становило еквівалент 99 940,04 доларів США по курсу НБУ. Згідно пункту 1.1. Договору позики від 09.08.2022 відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 4 200 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становило еквівалент 114 852,63 долари США по курсу НБУ. Згідно пункту 1.1. Договору позики від 16.11.2023 відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 4 200 000,00 грн, що на дату підписання цього Договору становило еквівалент 115 816,38 доларів США по курсу НБУ. В судовому засіданні, представник відповідача, враховуючи положення пункту 3.2. однотипних договорів позики, визнав наявну основну суму заборгованості у загальному розмірі 17 263 772,11 грн. Зокрема: за Договором позики від 23.05.2016 суму основного боргу у розмірі 391 783,18 грн; за Договором позики від 02.12.2019 суму основного боргу у розмірі 4 271 266,60 грн; за Договором позики від 20.05.2020 суму основного боргу у розмірі 3 654 667,35 грн; за Договором позики від 09.08.2022 суму основного боргу у розмірі 4 362 378,53 грн та за Договором позики від 16.11.2023 суму основного боргу у розмірі 4 583 676,45 грн. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань за вказаними вище договорами позики. Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за укладеними договорами позики у загальному розмірі 17 263 772,11 грн, а саме: за Договором позики від 23.05.2016 у розмірі 391 783,18 грн; за Договором позики від 02.12.2019 у розмірі 4 271 266,60 грн; за Договором позики від 20.05.2020 у розмірі 3 654 667,35 грн; за Договором позики від 09.08.2022 у розмірі 4 362 378,53 грн та за Договором позики від 16.11.2023 у розмірі 4 583 676,45 грн підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення пені, штрафу та 30 % річних з простроченої суми суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статей 627-629 та 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно пункту 4.2. кожного вказаного вище договору позики сторони домовилися, що за несвоєчасне повернення грошових коштів позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від неповернутої суми, а у випадку порушення строку повернення грошових коштів понад 30 календарних днів, позичальник додатково сплачує позикодавцю на його вимогу штраф у розмірі 25 % від неповернутої суми, а також 30 % річних з простроченої суми. Суд вказує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Ознайомившись із детальним розрахунком пені, штрафу та 30 % річних, який наданий позивачем, суд вважає його математично вірним та таким, що відповідає умовам укладених договорів позики. Відповідач не надав до суду свого розрахунку неустойки та 30 % річних, який би спростовував вірність розрахунку позивача. Таким чином, за Договором позики від 23.05.2016 розмір штрафу за порушення терміну виконання зобов`язання становить 97 945,80 грн; розмір пені становить 233 311,12 грн, а розмір 30% річних становить 178 871,50 грн; за Договором позики від 02.12.2019 розмір штрафу становить 1 067 816,65 грн, розмір пені становить 2 543 585,46 грн, розмір 30% річних становить 1 950 078,28 грн; за Договором позики від 20.05.2020 розмір штрафу становить 913 666,84 грн, розмір пені становить 1 475 498,83 грн, розмір 30% річних становить 1 248 028, 27 грн; за Договором позики від 09.08.2022 розмір штрафу становить 1 090 594,63 грн, розмір пені становить 648 039,67 грн, розмір 30% річних становить 682 962,54 грн та за Договором позики від 16.11.2023 розмір штрафу становить 1 145 919,11 грн, розмір пені становить 179 339,47 грн, а розмір 30% річних становить 202 884,04 грн. Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафу, суд зазначає, що стягнення одночасно штрафу та пені не є притягненням відповідача у справі до подвійної відповідальності та не суперечить статті 61 Конституції України. За правилами статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що в матеріалах справи містяться копії договорів позики, які підписані відповідачем, тобто погоджено умови отримання позики та відповідальність за порушення зобов`язань, а також підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за договорами позики, та відсутністю доказів повернення отриманих коштів, обґрунтованістю нарахованих пені, штрафу та 30 % річних суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією платіжної інструкції № 0.0.3751224627.1 від 09.07.2024 згідно якої позивач сплатив судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 15 140,00 грн

Outcome: approved