Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

06 лютого 2024 року адвокат Гриненко І. І., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1110095 від 01 жовтня 2023 року, звернувся засобами «Електронний суд» до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ФОП [PERSON] , в якій просить розірвати договір про надання послуг, укладений 09 липня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачені за вказаним договором грошові кошти у розмірі 630\~000 грн та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 6300 грн та втрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 березня 2021 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 6325185001:00:012:0234, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 09 липня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений договір про надання послуг. Пунктом 1 договору встановлено, що предметом вказаного договору є: розробка ескізного дизайну - «проект будинку», підготовка земельної ділянки для зведення житлового будинку, постачання домокомплекту та збір індивідуального житлового будинку. Умовами договору передбачено, що надання послуг здійснюється поетапно, а саме: розробка дизайну «проект будинку», підготовка земельної ділянки для зведення індивідуального житлового будинку, постачання необхідних деталей для здійснення будівництва, збір комплекту деталей відповідно до дизайн-проекту забудови, технічного проекту та паспорта будівництва. Положеннями п. 1.6 договору встановлено, що виконавець надає послуги за кожним етапом після отримання від замовника всіх документів, що необхідні для надання послуг, підписання сторонами відповідних додатків до договору та отримання передоплати за послуги, що надаються на відповідному етапі. На виконання умов вказаного договору були надані послуги, передбачені першим та другим етапами, а саме: розробка дизайну «проект будинку», підготовка земельної ділянки для зведення індивідуального житлового будинку. 24 листопада 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений додаток № 2 до договору від 09 липня 2021 року, відповідно до якого сторони домовилися про те, що вартість послуг за виконання третього етапу (формування остаточного переліку деталей, які повинні міститься в домокомплекті для реалізації ескізу, розробленого на етапі № 1, їх кількість та характеристика (форми, розміри); відвантаження домокомплекту, виготовленого з панелей дерев`яних теплоізоляційних, відповідно до ескізу дизайн-проекту не пізніше 09 травня 2022 року) становить 479855 грн. Строк оплати - триденний термін після підписання додатку № 2 від 24 листопада 2021 року, проте не пізніше 26 листопада 2021 року. Крім того, 24 листопада 2021 року сторони уклали додаток № 3 до договору, яким погодили умови виконання етапу № 4. Вартість послуг за виконання етапу № 4 становить 150145 грн. Строк оплати триденний термін після підписання додатку № 2 до договору від 24 листопада 2021 року, але не пізніше 26 листопада 2021 року. Зазначив, що позивач на виконання умов зазначеного вище договору та додатків до нього, сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 479855 грн (комплект будинку) та за монтаж деталей домокомплекту у розмірі 150145 грн, а всього 630000 грн. Станом на листопад грудень 2021 року, січень 2022 року відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, оскільки домокомплект не був встановлений на території земельної ділянки з кадастровим номером 6325185001:00:012:0234. У подальшому позивачу стало відомо про те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням військовослужбовців РФ на територію України, відповідач виїхав за кордон та його місцезнаходження позивачу не було відоме, тому позивач направив на адресу відповідача вимогу про розірвання договору та повернення сплачених ним на виконання умов договору коштів. Однак, вказану вимогу відповідач проігнорував, у зв`язку з чим позивач змушений звертатися за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року справу за позовною заявою [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору про надання послуг та стягнення грошових коштів передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2024 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 24 квітня 2024 року на адресу суду від адвоката Шевченко Д. С., яка діє в інтересах відповідача ФОП [PERSON] , надійшли клопотання про закриття провадження у справі та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24 квітня 2024 року на адресу суду від адвоката Шевченко Д. С., яка діє в інтересах відповідача ФОП [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача підтвердила, що дійсно 09 липня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг. Умовами вказаного договору визначено, що послуги виконавцем надаються поетапно, зокрема: перший етап розробка дизайну-проекту житлового будинку і споруд; другий етап - підготовка земельної ділянки, третій етап поставка деталей; четвертий етап збір деталей. За змістом п. 2.2 договору замовник зобов`язаний надати виконавцю доступ до земельної ділянки, забезпечити достатні обсяги водопостачання та енергозабезпечення на земельній ділянці, забезпечити цілодобову охорону земельної ділянки. Тобто, виконання умов договору повністю залежить від підготовки земельної ділянки. Посилалась на те, що долучені позивачем до позовної заяви матеріали не містять доказів на підтвердження того, що умови договору щодо забезпечення доступу до земельної ділянки та щодо охорони земельної ділянки були виконані замовником. При цьому позивач долучив до позовної заяви товарний чек про сплату грошових коштів у розмірі 6000 грн за виготовлення будівельного паспорта, який міститься в матеріалах справи, що свідчить про виконання умов договору відповідачем у цій частині. Разом з тим матеріали, долучені до позовної заяви, не містять належних доказів того, що позивач на виконання умов спірного договору сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 630000 грн. За таких обставин вимоги позивача в частині повернення йому грошових коштів у зазначеному вище розмірі є необґрунтованими. Вказала, що відповідач не відмовляється від виконання умов зазначеного вище договору, а, навпаки, має намір виконати у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за договором від 09 липня 2021 року. Проте наразі виконати умови договору неможливо з незалежних від відповідача обставин, у тому числі з причин недопущення відповідача до земельної ділянки. Зазначила, що внаслідок влучання снаряду в будівлю складу, де здійснювалася господарська діяльність відповідача, сталася пожежа та все майно було знищене, у тому числі придбаний товар, техніка, документація. Вказані обставини є форс-мажорними. Настання таких форс-мажорних обставин унеможливлює виконання умов договору. Зауважила на тому, що позивач, звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, не зазначає конкретні підстави для розірвання спірного договору. При цьому наслідки розірвання договору, запропоновані позивачем, є вкрай несправедливими для відповідача, який з метою виконання умов спірного договору закупив деталі для будівництва, проте втратив їх внаслідок настання форс-мажорних обставин. Звернула увагу на те, що станом на день розгляду справи відповідач відновив виробництво в Румунії та має намір поставити товар, у погоджені сторонами строки та на іншу земельну ділянку. Разом з тим позивач, обґрунтовуючи вимогу про розрівняння спірного договору, не зазначає, які саме зобов`язання за договором не виконав відповідач. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. 25 квітня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д.С. надійшла заява про внесення змін до договору, в якій просила прийняти зустрічну позовну заяву ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про внесення змін до договору. 30 квітня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Гриненка І. І. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи, викладені стороною відповідача у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилкову тлумаченні норм чинного законодавства. Посилання представника відповідача на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту сплати позивачем на виконання умов договору грошових коштів у розмірі 630000 грн є такими, що не відповідають дійсності. Після того як позивач звернувся до суду з вказаним позовом, відповідач надіслав йому у месенджері Телеграм повідомлення щодо підтвердження факту укладання договору, факт сплати грошових коштів на виконання умов договору. Звернув увагу на те, що відвантаження домокомплекту повинно було відбутися не пізніше 09 травня 2022 року, однак у зв`язку з військовою агресією РФ проти України відповідач виїхав у невідомому напрямку та його місцезнаходження позивачу не було відомо, як і не було відомо про те, чи закупив відповідач необхідні деталі та чи виготовив вказаний домокомплект. Відповідач жодним чином не повідомив та не узгодив з позивачем порядок і строки виконання умов договору, що і стало підставою для звернення до суду. 30 квітня 2024 року від представника відповідача адвоката Шевченко Д. С. надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви. 25 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д.С. надійшла зустрічна позовна заява про внесення змін до договору. 13 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д. С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що долучене стороною позивача листування між сторонами по справі в месенджері Телеграм жодним чином не підтверджує факт проведення позивачем оплати за спірним договором. При цьому, долучені до матеріалів справи товарні чеки, які підписані невстановленою особою, не можуть підтверджувати факт отримання вказаних грошових коштів безпосередньо відповідачем. Так у зазначених товарних чеках міститься підпис [PERSON] , який не належить відповідачу. На переконання сторони відповідача, долучені до матеріалів справи скріншоти листування позивача з відповідачем та квитанції про оплату не є належними та допустимими доказами, оскільки у них відсутня будь-яка інформація, що має значення для вирішення цього спору. 20 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д. С. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа Харківської торгово-промислової палати від 20 травня 2024 року. 20 травня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Гриненка І. І. надійшла заява про виклик та допит свідків. 21 травня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Гриненка І. І. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~24\~червня 2024\~року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви фізичної особи підприємця [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про внесення змін до договору. 07 серпня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д. С. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. 23 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д. С. надійшла позовна заява (зустрічна) про внесення змін до договору. 23 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Шевченко Д. С. надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд цивільної справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~23\~жовтня 2024\~рокувідмовлено\~у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви. Повернуто заявнику зустрічну позовну заяву фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] про внесення змін до договору. 23 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Шевченко Д. С. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи сертифікату Харківської торгово-промислової палати від 24 червня 2024 року. 30 жовтня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Гриненка І. І. надійшло клопотання про визнання сертифікату Харківської торгово-промислової палати від 24 червня 2024 року про форс-мажорні обставини неналежним доказом, оскільки частина документів, які стали підставою для визнання обставин форс-мажорними, видані не на ФОП [PERSON] , а на ФОП [PERSON] , зокрема: акт про пожежу, довідка ДСНС, витяг з ЄДРДР. Зазначив, що сам по собі сертифікат про форс-мажорні обставини не доводить безумовно та беззаперечно факт неспроможності відповідача повідомити позивача у продовж період часу з 04 квітня 2022 року по лютий 2024 рік про неможливість виконання умов договору у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. Протокольною ухвалою від 01 листопада 2024 року суд прийняв відмову представника відповідача від клопотання про допит свідків. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що на виконання умов, укладеного між ним та відповідачем договору від 09 липня 2021 року він сплатив грошові кошти у розмірі 630\~000 грн, що підтверджуються товарним чеком, який міститься у матеріалах справи. Разом з тим відповідач не виконав роботи, за які наперед отримав грошові кошти у зазначеному вище розмірі, про причини невиконання умов договору також не повідомив. Вказав, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України він втратив будь-який зв`язок з відповідачем та не був обізнаний про його місцезнаходження. У жовтні 2023 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених ним на виконання умов спірного договору грошових коштів, однак зазначена вимога була проігнорована відповідачем. Будь-яких спроб з боку відповідача щодо мирного урегулювання спору вчинено не було. Представник позивача адвокат Гриненко І. І. у судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Шевченко Д. С. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказала, що відповідач не відмовляється від виконання умов договору. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 22 березня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І. О., зареєстрованим в реєстрі за № 2041, належить земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер земельної ділянки 6325185001:00:012:0234, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорії земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 09 липня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений договір про надання послуг. Положеннями п. 1.1. Договору встановлено, що предметом цього договору є: розробка ескізного дизайну проект будинку, підготовка земельної ділянки для зведення житлового будинку, постачання домокомплекту та збір індивідуального житлового будинку. Умовами п. 1.2 Договору передбачено, що надання послуг здійснюється поетапно. Відповідно до\~п.\~1.4\~Договорувиконавець за завданням замовника зобов`язується надати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та сплатити після підписання договору та додатків до нього такі послуги: перший етап - розробка дизайну «проект житлового будинку» (місце розташування будівель і споруд на земельній ділянці, фасади, максимальні позначки висотності, відстань до сусідніх земельних ділянок); другий етап -підготовка земельної ділянки для зведення індивідуального житлового будинку; третій етап - постачання необхідних деталей для здійснення будівництва; четвертий етап - збір комплекту деталей відповідно до розробленого дизайн-проекту забудови, технічного проекту та паспорта будівництва. Положеннями п. 1.6 Договору встановлено, що виконавець надає послуги за кожним етапом після отримання від замовника всіх документів, що необхідні для надання послуг, підписання сторонами відповідних додатків до договору та отримання передоплати за послуги, що надаються на відповідному етапі. Згідно з п. 2.1.2 Договору виконавець зобов`язаний виконати умови договору в терміни, які не перевищують строки, встановлені договором і додатками до нього. Відповідно до п. 2.1.4. Договору виконавець зобов`язаний належним чином інформувати замовника про хід надання послуг в межах предмету договору. За змістом п. 2.1.5 Договору виконавець звільняється від відповідальності за договором у разі невиконання його умов внаслідок непередбачуваних сторонами обставин, дій непереборної сили і дій замовника, які не були узгоджені належним чином з виконавцем. У п. 3 Договору визначений перелік робіт, які виконавець повинен здійснити для розробки ескізу намірів забудови. Зі змісту п. 4.1 Договору вбачається, що порядок оплати, встановлений вказаним розділом договору є загальним для всіх етапів надання послуг, передбачених розділом І договору. Пунктом 4.2 Договору встановлено, що вартість наданих послуг, передбачених п.п 3.1 договору становить 9000 грн. Відповідно до п. 4.3 Договору передоплата за надані послуги по вказаному договору становить 70 % від загальної вартості і складає 6000 грн, які необхідно сплатити впродовж 3 (трьох) банківських днів після підписання договору. Вимогами п. 5.1. Договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежним чином виконання умов договору згідно з нормами чинного законодавства та договору. Згідно з п. 5.2 Договору у разі порушення своїх договірних зобов`язань, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі понесені збитки в повному обсязі. Положеннями п. 5.4 Договору передбачено, що сторона звільняється від відповідальності, якщо доведе, що порушення сталося не з її вини. Вимогами п. 5.5 Договору встановлено, що сторона звільняється від визначеної договором чи чинним законодавством відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо така сторона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дій форс-мажорних обставин, встановлених нормами чинного законодавства України, за умови, що порушення було посвідчено належним чином. На виконання умов зазначеного вище договору [PERSON] сплатив за виготовлення будівельного паспорта грошові кошти у розмірі 6000 грн, що підтверджується товарним чеком від 08 листопада 2021 року. 24 листопада 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений додаток № 2 (постачання деталей) до договору від 09 липня 2021 року. Зі змісту Додатку № 2 до договору вбачається, що сторони домовилися про перехід до виконання третього етапу відповідно до п.п. 1.3 Договору. Відповідно до п. 2 Додатку № 2 до договору виконавець на третьому етапі надає такі послуги: формує остаточний перелік деталей, які повинен містити домокомплект для реалізації ескізу, розробленого на першому етапі, їх кількість і характеристики (форма, розміри); відвантажує домокомплект, виготовлений з дерев`яних панелей теплоізоляційних відповідно до ескізу дизайн проекту не пізніше 09 травня 2022 року. Адреса поставки: [ADDRESS] . Вимогами п.п. 4, 4.1 Додатку № 2 до договору встановлено, що вартість послуг на третьому етапі відповідно до п. 2 Додатку до договору становить 479855 грн. Оплата за надані послуги відповідно до зазначеного додатку становить 479855 грн та здійснюється впродовж 3 (трьох) банківських днів з часу підписання додатку № 2, але не пізніше 26 листопада 2021 року. 24\~листопада 2021\~року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений додаток № 3 (монтаж домокомплекта) до договору від 09 липня 2021 року. Зі змісту Додатку № 3 до договору вбачається, що сторони домовилися про перехід до виконання четвертого етапу відповідно до п.п. 1.3 Договору. Відповідно до п. 2 Додатку № 3 до договору виконавець на четвертому етапі надає такі послуги: розробляє схему, на підставі якої буде здійснюватися монтаж деталей домокомплекту. Вказана схема узгоджується з дизайн-проектом, виготовленим на першому етапі; збирає домокоплект з урахуванням схеми і дизайн-проекту, виготовленим на першому етапі; закріплює всі частини домокомплекта належним чином з урахуванням схеми. Вимогами п.п. 3, 3.1 Додатку № 3 до договору встановлено, що вартість послуг на четвертому етапі відповідно до п. 2 Додатку до договору становить 150145 грн. Оплата за надані послуги відповідно до зазначеного додатку становить 150145 грн та здійснюється впродовж 3 (трьох) банківських днів з часу підписання додатку № 2, але не пізніше 26 листопада 2021 року. На виконання вимог, зазначених в п. 4 Додатку № 2 та п. 3 Додатку № 3 до договору від 09 липня 2021 року, позивач сплатив грошові кошти у загальному розмірі 630000 грн, з яких: 479855 грн - за комплектування будинку, 150145 грн за монтаж, що підтверджується товарним чеком від 24 листопада 2021 року. До матеріалів справи долучений будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6325185001:00:012:0234. Також до позовної заяви долучений дизайн-проект житлового будинку, який є додатком до договору б/н від 09 липня 2021 року, виготовлений ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] . Вказаний дизайн-проект житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , погоджений 10 липня 2021 року [PERSON] 31 жовтня 2023 року [PERSON] направив на поштову адресу [PERSON] лист-вимогу, в якій повідомляв про розірвання договору, укладеного 09 липня 2021 року між ним та ФОП [PERSON] , у зв`язку з істотними змінами обставин, а також просив повернути грошові кошти у розмірі 630000 грн, сплачені ним на виконання умов зазначеного договору. Суд, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, дійшов такого висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З рахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ст. 205 ЦПК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, як це визначено положеннями ч. 1-2 ст. 639 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 181/598/19 (провадження № 61-10997св20) зроблений правовий висновок про те, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що «в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право», - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях ст. 651 ЦК України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором. Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, 09 липня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір про надання послуг. Під час розгляду справи суд встановив, що зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, відповідач у свою чергу отримав від позивача кошти на виконання умов договору, але взяті на себе зобов`язання за договором не виконав. Стосовно посилань сторони відповідача на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати [PERSON] на виконання умов договору про надання послуг від 09 липня 2021 року грошових коштів, суд зазначає, що факт оплати позивачем послуг за вказаним договором підтверджується товарними чеками від 08 та 24 листопада 2024 року. Суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи твердження представника відповідача про те, що вказані чеки жодним чином не підтверджують факт отримання саме відповідачем грошових коштів від позивача, оскільки підписи, які містяться у цих чеках належать невстановленій особі - [PERSON] , з огляду на таке. Так у відзиві на позовну заяву від 24 квітня 2024 року представник відповідача зазначає, що: «крім цього, до позовної заяви надано тільки товарний чек на підтвердження сплати за «строй паспорт» 6000 грн. При цьому в додатках до позовної заяви надається будівельний паспорт. В цій частині договір виконано з боку відповідача». \~ \~ \~ \~Тобто, сторона відповідача у відзиві на позовну заяву підтвердила факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 6000 грн за виготовлення будівельного паспорту, який міститься в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Окрім того, умовами п. 1.6 договору встановлено, що виконавець надає послуги за кожним етапом після отримання від замовника всіх документів, що необхідні для надання послуг, підписання сторонами відповідних додатків до договору та отримання передоплати за послуги, що надаються на відповідному етапі. \~ \~ \~ \~Вказане свідчить про те, що лише після повної оплати за надані послуги на відповідному етапі, виконавець переходить до виконання робіт та надання послуг, які надаються на кожному наступному етапі. \~ \~ \~ \~Зі змісту п. 1.4 договору про надання послуг від 09 липня 2021 року вбачається, що розробка дизайн-проекту житлового будинку здійснюється на першому етапі. \~ \~ \~ \~При цьому 24 листопада 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] були укладені додатки № 2 (постачання деталей) та № 3 (монтаж домокомплекта) до договору від 09 липня 2021 року. Укладенням вказаних додатків сторони погодили про перехід до виконання відповідно 3 та 4 етапу умов договору від 09 липня 2021 року, що в свою чергу свідчить про виконання позивачем умов договору в частині оплати послуг наданих на попередніх етапах. Отже перехід до 3 та 4 етапів договору відбувся лише після реалізації 1 та 2 етапів, за які позивач сплатив грошові кошти, що підтверджується товарним чеком на 6000 грн, який також підписаний [PERSON] , що повністю спростовує заперечення відповідача з приводу неотримання від позивача коштів у розмірі 630000 грн. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, суд вважає доведеним та таким, що підтверджується матеріалами справи факт оплати позивачем послуг, які повинні бути надані відповідачем на третьому та четвертому етапі. \~ \~ \~ \~Матеріали справи\~не містять\~доказів на\~підтвердження того,\~що відповідач\~ФОП [PERSON] \~з 09\~травня 2022\~року (кінцевий\~строк виконання\~умов Додатку\~№ 2\~до Договору\~про надання\~послуг від\~09\~липня 2021\~року) виконав взяті на себе умовами договору зобов`язання. \~ \~ \~ \~Встановлені обставини також не заперечуються стороною відповідача. Посилання представника відповідача на той факт, що позивач не забезпечив доступ до земельної ділянки та охорону земельної ділянки, як то передбачено умовами договору, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач не надав жодних доказів (письмові звернення ФОП [PERSON] до позивача з вимогою надати доступ та забезпечити охорону земельної ділянки) на підтвердження вказаних обставин. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що земельна ділянка на якій планувалося зведення житлового будинку, у зв`язку з чим між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг, розташована у с. Циркуни Харківського району Харківської області. \~ \~ \~ \~Загальновідомим фактом та таким, що не потребує доказуванню є те, що наприкінці лютого 2022 року с. Циркуни Харківського району Харківської області було окуповано ЗС РФ. Офіційно про звільнення населеного пункту від російських загарбників у Генштабі повідомили 7 травня 2022 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~інформації,\~яка розміщена\~10\~серпня 2023\~року на сайті Харківської\~ОВА с. Циркуни Харківського району Харківської області було повністю розміновано. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене суд приходить до висновку, що фактично, починаючи з вересня 2023 року відповідач мав змогу продовжити здійснювати роботи та надавати послуги відповідно до договору від 09 липня 2021 року. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ФОП [PERSON] якимось чином повідомляв та намагався врегулювати з [PERSON] питання щодо невиконаних ним зобов`язань за вказаним договором, лист-вимога [PERSON] задоволена ФОП [PERSON] не була, після звернення [PERSON] до суду з даним позовом, відповідач жодних дій не вчинив. \~ \~ \~ \~Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання умов договору, у встановлені договором строки, з таких підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. \~ \~ \~ \~За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц (провадження № 61-17601свп18)). \~ \~ \~ \~Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)). У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 (провадження № 61-11710св23) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору. \~ \~ \~ \~У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 вказано, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21». \~ \~ \~ \~У справі, що розглядається, сторони у пунктах п. 5.4 та п. 5.5 Договору домовилися, що сторона звільняється від відповідальності, якщо доведе, що порушення сталося не з її вини. Сторона звільняється від визначеної договором чи чинним законодавством відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо така сторона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дій форс-мажорних обставин, встановлених нормами чинного законодавства України, за умови, що порушення було посвідчено належним чином. \~ \~ \~ \~Разом з тим перелік обставин, які сторони вважають форс-мажорними, вони у договорі не визначили. \~ \~ \~ \~При цьому\~як на\~обставини форс-мажору\~(непереборної\~сили)\~сторона відповідача\~посилається на\~широкомасштабну збройну\~агресію Російської\~Федерації щодо\~України,\~знищення складу,\~проведення господарської\~діяльності на\~території Харківської\~області,\~частина якої\~була окупована.\~На підтвердження\~зазначених обставин\~представник відповідач\~посилається на сертифікат № 6300-24-1207 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ФОП [PERSON] . Харківською торгово-промисловою палатою 24 червня 2024 року. Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Отже, відповідно до вищезазначених положень законодавства форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20). Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введений в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє й до сьогодні. Окрім того, факт агресії Росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22). У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. 13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. У Принципах міжнародних комерційних договорів, прийнятих у 1994 р. Міжнародним інститутом уніфікації приватного права (Принципи УНІДРУА) у ч.3 ст.7.1.7 "Непереборна сила (форс-мажор)" вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах Європейського договірного права (ст.8.108(3)), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення. У свою чергу, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про початок форс-мажорних обставин, водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності. Суд звертає увагу, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. При цьому суд зазначає, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився з передбаченою ним відповідальністю за невиконання взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені договором строки виконання робіт та надання послуг. На підтвердження наявності форс-мажорних обставин відповідач надав до суду сертифікат № 6300-24-1207 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ФОП [PERSON] . Харківською торгово-промисловою палатою 24 червня 2024 року. Так, сертифікатом Харківської торгово-промислової палати № 6300-24-1207 від 24 червня 2024 року засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: надати послуги за етапом 3 поставка деталей, що необхідні для реалізації намірів забудови, згідно з додатком 2 до договору, а саме: формування остаточного переліку деталей, які буде містити домокомплект для реалізації ескізу, розробленого на етапі 1, їх кількість та характеристик (форма, розміри); відвантаження домокомплекту, виготовленого з панелей деревних теплоізоляційних, згідно з ескізом дизайн-проекту у терміни: не пізніше 09 травня 2022 року за договором про надання послуг № б/н від 09 липня 2021 року, укладеним з [PERSON] . Зі змісту\~вказаного сертифікату\~вбачається,\~що підставами\~для визнання\~обставин неможливості\~виконання умов\~договору про\~надання послуг\~№ б/н\~від 09\~липня 2021\~року,\~укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , форс-мажорними, стали такі документи: договір оренди нежитлового приміщення від 01 січня 2020 року № 24-Д, укладений з ТОВ «Науково-виробнича фармацевтична компанія «ЕЙМ», щодо передачі в оренду ФОП [PERSON] частини нежитлового будинку літ. «Е», розташованого за адресою: [ADDRESS] , для здійснення підприємницької діяльності; акт про пожежу, складений ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України в Харківській області, щодо пожежі, яка виникла 04 квітня 2020 року на об`єкті: склад промислової сировини та матеріалів за адресою: [ADDRESS] . Витяг з ЄРДР № 12023221130002686 від 20.12.2023 Водночас, з наданих стороною відповідача письмових матеріалів, якими представник відповідача обґрунтовує наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання відповідачем умов договору № б/н від 09 липня 2021 року, у встановлені договором строки, вбачається, що із заявою про пожежу, яка сталася 04 квітня 2022 року за адресою: [ADDRESS] (будівля літ. «Е-1»), внаслідок влучання снаряду у будівлю, звернулася ФОП [PERSON] . Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості з приводу того, яким чином ФОП [PERSON] пов`язана з ФОП [PERSON] та [PERSON] , а також яке вона має відношення до договору, укладеного 09 липня 2021 року між позивачем та відповідачем, та її відношення до складського приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Окрім того,\~зі змісту\~акту про\~пожежу,\~складеного 04\~квітня 2022\~року ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України в Харківській області, вбачається, що 04 квітня 2022 року о 16 годині 58 хвилин на об`єкті склад промислової сировини та матеріалів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , сталася пожежа. При цьому у вказаному актів відсутні відомості про власника (орендаря) зазначеного вище приміщення. Суд зауважує на тому, що до матеріалів справи не долучений договір оренди нежитлового приміщення від 01 січня 2020 року № 24-Д, укладений з ТОВ «Науково-виробнича фармацевтична компанія «ЕЙМ» щодо передачі в оренду ФОП [PERSON] частини нежитлового будинку літ. «Е», розташованого за адресою: [ADDRESS] , що позбавляє суд можливості достовірно встановити факт здійснення ФОП [PERSON] своєї господарської діяльності за вказаною вище адресою. Матеріали справи не міться належних та допустимих доказів того, що ФОП [PERSON] дійсно здійснював свою господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] , та що за вказаною адресою знаходилися матеріали, устаткування та інші предмети та речі, які необхідні були для виконання умов договору від 09 липня 2021 року. За таких обставин суд вважає неналежним доказом, долучений до матеріалів справи перелік матеріалів, що зберігалися на 24 лютого 2022 року, оскільки зі змісту вказаного переліку неможливо встановити, за якою адресою зберігалося вищевказане майно, та що вказане майно використовувалося ФОП [PERSON] під час виконання договору від 09 липня 2021 року. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Тобто, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини, суд має оцінювати цей доказ у сукупності з іншими. Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. Відповідач не довів існування обставин, що перешкодили б йому виконати обов`язок щодо виконання договору у строк та навіть у 2023 році. Тобто, відповідач не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили, на які послався він послався, та неможливістю належного виконання ним свого зобов`язання за договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Беручи до уваги обставини того, що ФОП [PERSON] у повному обсязі не виконав взяті на себе умовами договору зобов`язання, суд доходить висновку, що договір про надання послуг, укладений 09 липня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , підлягає розірванню, оскільки позивач, повністю оплативши послуги, які відповідач зобов`язався надати в майбутньому, на отримання яких сподівався позивач під час укладення договору з відповідачем, у встановлений договором та додатками до договору строк не отримав. \~ \~ \~ \~За змістом ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Оскільки відповідач ФОП [PERSON] отримав від позивача [PERSON] оплату за договором про надання послуг від 09 липня 2021 року у повному обсязі, однак не виконав взяті на себе умовами договору зобов`язання, тому вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених за вказаним договором у розмірі 630 000 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З огляду на наведене вище, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому суд вважає, що позовні вимоги є законними та доведеними і підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 6300 гривень. З приводу вимог представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених останнім за отримання професійної правничої допомоги, суд зазначає таке. Так, положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду такі документи: договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 жовтня 2023 року, акт прийому передачі виконаних робіт за договором з адвокатом від 01 жовтня 2023 року, прибутковий ордер касовий ордер № 01/10/23-01 від 01 жовтня 2023 року. Відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт за договором з адвокатом від 01 жовтня 2023 року, адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: вивчення та надання юридичного висновку щодо наданих документів по договору з ФОП [PERSON] , укладеного 09 липня 2021 року про надання послуг, вартість робіт 2000 грн; виготовлення письмового повідомлення на адресу ФОП [PERSON] про розірвання договору та повернення сплачених коштів, вартість робіт 1000 грн; робота по отриманню витягів з ДР юридичних осіб, ФОП, вартість робіт 1000 грн, виготовлення позову до суду (з усіма додатками) про розірвання договору та повернення отриманих грошових коштів, вартість робі 4000 грн. З долученого до матеріалів справи прибуткового ордеру № 01/10/23-01 від 01 жовтня 2023 року вбачається, що [PERSON] на виконання умов договору з адвокатом про надання юридичних послу від 01 жовтня 2023 року сплатив адвокату Гриненку І. І. грошові кошти у розмірі 8000 грн. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача не надала до суду заперечень щодо вимог сторони позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, а тому суд вирішує питання про судові витрати на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, з урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, складності справи, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, часом, витраченим представником позивача на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих представником позивача послуг (подання позовної заяви, відповіді на відзив, безпосередня участь представника у семи судових засіданнях, подання інших процесуальних заяв), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, а також з урахуванням відсутності заперечень сторони відповідача щодо заявленого до стягнення стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважає що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним з розміром наданим правової допомоги. З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне задовольнити заяву сторони позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved