Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору № 389/ос від 01 квітня 2022 року, стягнення середнього заробітку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково: визнано незаконним та скасовано Наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення з 01 квітня 2022 року дії трудового договору з [PERSON] ; стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 29 874 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири),30 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період із 18 липня 2022 року до 04 серпня 2022 року, з 18 грудня 2023 року до 06 січня 2024 року, без вирахування податків і зборів; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця»на користь держави 1 073,60 грн судового збору; стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця»на користь [PERSON] 1 073,60 грн судового збору. При ухваленні рішення у даній справі не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами в частині стягнення витрат на правничу допомогу. До закінчення з`ясування обставин у виниклому спорі адвокатка Ороновська О. М. повідомила суду, що протягом п`яти днів нею будуть подані докази про розмір витрат, які понесла позивачка на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи. До закінчення строку, визначеного процесуальним законом, представник позивачки надіслала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. На підтвердження понесених витрат стороною позивача додає: - договір про надання правової допомоги від 06 липня 2023 року; - акт №1 про надання правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги б/н від 06 липня 2023 року; - квитанцію до прибуткового касового ордера № 06/07/2023 від 06 липня 2023 року; - квитанцію до прибуткового касового ордера № 19/08/2024 від 19 серпня 2024 року. 02 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача, адвокатки Говорової А. І. надійшли заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. На обґрунтування заперечень представник відповідача покликалася на наступне. У справі, що розглядається, представником позивачки не дотримано жодної умови подання доказів понесених витрат: 1. докази не подано під час розгляду справи в суді першої інстанції; 2. не зроблено заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції про подання доказів після ухвалення рішення. Крім того, відповідно до пункту третього частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене положення закону, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року у справі № 607/16193/23 позовні вимоги задоволені частково, а не в повному обсязі, що вказує на покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а не на відповідача, як би це мало місце у випадку задоволення позову в повному обсязі. Отже, понесені позивачкою витрати на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн не можуть бути стягнуті з відповідача в повному обсязі, як при задоволенні позову, а можуть бути стягнені лише в розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог. Так, максимальний розмір витрат на правничу допомогу, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог і може бути стягнений з відповідача, становить 994,00 грн, розрахований, виходячи з такого математичного підрахунку: сума розміру задоволених позовних вимог - 29 874,30 грн, поділена на суму ціни позову - 601 110,88 грн (середньоденна заробітна плата у розмірі 972,66 грн помножена на кількість робочих днів за період з 01 квітня 2022 року до дати прийняття судового рішення 16 серпня 2024 року - 618 робочих днів) та помножена на суму розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу - 20 000,00 грн. Також представником відповідача зазначено про те, що згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивачки, адвокатка Ороновська О. М. у судове засідання не з`явилася, проте подала через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд питання про судові витрати у відсутності сторони позивача. Представник відповідача, адвокат Килівник Р. С. у судовому засіданні щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн заперечив, суду пояснив, що рішенням суду позов задоволено частково, а тому судові витрати повині бути співмірними. Представник відповідача підтримав доводи, які були викладені у змісті вищеописаних заперечень, просив їх врахувати при вирішенні судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України). Згідно з частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачці [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 06 липня 2023 року надавалась правнича професійна допомога адвокатом Ороновською Ольгою Михайлівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000109 від 24 березня 2016 року, видане радою адвокатів Тернопільської області на підставі рішення №52/3 від 24 березня 2016 року), що вбачається із Ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВО № 1057425 від 31 липня 2023 року. Згідно Акту № 1 про надання правової допомоги за Договором про надання правничої допомоги б/н від 06 липня 2023 року, підписаний 19 серпня 2024 року, сторони узгодили перелік послуг, загальна вартість яких складає 20 000 грн, які виконані та оплачені замовником у готівковій формі в повному обсязі. Оплата послуг адвоката Ороновської О. М. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 06/07/2023 від 06 липня 2023 року на суму 10 000 грн та квитанцією до прибуткового касового ордера № 19/08/2024 від 19 серпня 2024 року на суму 10 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 від 01 червня 2021 року, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при обрахуванні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід послатися на висновки Великої Палати Верхового Суду у справі № 755/9215/15-ц, викладені у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved