Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2024 року в цивільній справі № 161/17838/24 за наслідками розгляду вищевкааного позову [PERSON] вирішено:визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. зареєстрований в реєстрі за № 72672, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 500825052 від 12.12.2019 року; стягнути з ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,50 грн.; повернути [PERSON] з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 484,50 грн. Звертаючись до суду із даним позовом позивачка у тексті позовної заяви зазначила, що нею будуть надані докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 30.10.2024 року від представника позивачки надійшла до суду заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь своєї довірительки витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом цивільної справи № 161/17838/24 в сумі 10000 грн. Частиною ч. 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Розгляд цивільної справи № 161/17838/24 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами, а тому підстави для виклику сторін у судове засідання відсутні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Як уже зазначалося, позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню було задоволено повністю, а тому судові витрати в цивільній справі № 161/17838/24 при їх розподілі між сторонами покладаються на сторону відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, суд вважає, що стороною позивача було дотримано строки та порядок звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України стороною позивача подано до суду Договір про надання правничої допомоги № б/н від 18.09.2024 року, укладений між АБ «Олександра Людви «Статус» та [PERSON] , предметом якого є надання правової допомоги саме у рамках розгляду даного спору (п. 1.2 Договору), а розмір гонорару адвоката є фіксований та становить 10000 грн. (п. 1.8 Договору) та докази сплати позивачкою своєму представнику вказаної суми коштів (а.с. 40-42). В ході розгляду цивільної справи № 161/17838/24 ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» у своєму відзиві посилався на ту обставину, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищений, не співмірний складності справи та виконаним адвокатом роботам, а тому просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] відповідного роду витрати, розмір яких не перевищує 1000 грн. (а.с. 27-28). Аналогічного змісту клопотання надійшло від відповідача 30.10.2024 року (а.с. 48-50). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, не потребував великих зусиль для його зібрання. Тобто, увесь обсяг наданої АБ «Олександра Людви «Статус» правової допомоги [PERSON] фактично складається зі складення позовної заяви та докази зворотного стороною позивача суду не надано. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial