Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, в якій просив позбавити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 17 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилася проживати разом з позивачем. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться розвитком дитини, не забезпечує її необхідними продуктами харчування, медичним доглядом, не створює умови для отримання дитиною освіти, не вітає на свята та дні народження, і взагалі не надає дитині свою любов та увагу, позивач звернувся з даним позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного винесення рішення. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, не заперечував проти задоволення позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подала. Оскільки сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, прийшов до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.10). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2022 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 17.09.2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №735 (а.с.11). Згідно повідомлення обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ФОНТАН-33», в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , без реєстрації місця проживання проживає [PERSON] , [INFO] , із своєю донькою - [PERSON] , [INFO] (а.с.57). Відповідно до характеристики Приватного закладу загальної середньої освіти «ІТ СТЕП СКУЛ ОДЕСА», [PERSON] навчається у даній школі з п`ятого класу. До школи [PERSON] приводить батько. Він регулярно відвідує батьківські збори, тримає тісний контакт 3 вчителями, асистентом вчителя, адміністрацією школи, завжди цікавиться навчальними досягненнями [PERSON] , її психоемоційним станом та взаємовідносинами дітей в колективі. За час навчання [PERSON] у даній школі, її мати жодного разу до школи не з`являлась. Контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з учителями не знайома, з приводу навчання та виховання доньки не спілкується, не відвідує батьківські збори (а.с.58). Згідно висновку експерта № 24/24 за результатами проведення судової психологічного експертизи складеного 27 липня 2024 року на замовлення позивача, малолітня [PERSON] , [INFO] не має емоційної прив`язаності до її матері- [PERSON] . Поведінка матері ( [PERSON] ) негативно впливала на психічний стан доньки ( [PERSON] ) руйнувала її систему цінностей та самооцінку, викликала страх. У відношенні [PERSON] до дитини встановлюється наявність ознак психологічного насилля. Малолітня [PERSON] , поруч з матір`ю відчувала себе в небезпеці, переживала сильну руйнівну тривогу та напругу через непередбачуваність поведінки матері, її агресивних проявів. На даний час негативного впливу матері [PERSON] на розвиток та виховання дитини [PERSON] , [INFO] не має через її відсутність у житті дитини та відсутність між ними емоційного зв`язку. У малолітньої дитини [PERSON] немає підвищеної схильності до фантазування чи ознак підвищеної сугестивності, які могли б під впливом значущих та авторитетних для дитини людей, зумовити її міжособисті стосунки (а.с.64-74) Судом також встановлено, що позивач одноособово займається вихованням та навчанням дитини, здійснює оплату навчальних послуг ( а.с.14-17,18, 19,20-24, 25-29). Відповідно до висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Так зі змісту висновку вбачається, що «…відповідно до листа, наданого Хаджибейською районною адміністрацією Одеської міської ради від 07.08.2024 року № 3064/01-20, спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейською районної адміністрації Одеської міської ради було складено акт обстеження житлово-побутових умов гр. [PERSON] , [INFO] , яка згідно із заявою [PERSON] від 23.07.2024 року, проживає за адресою: [ADDRESS] . Було встановлено, що двері ніхто не відчинив. Було залишено повідомлення з проханням звернутись до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. 01.08.2024 року спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого встановлено, що квартира розміщена на 10-му поверсі 22-х поверхового будинку, загальна площа становить 70 кв.м., житлова площа становить 34,8 кв.м. Квартира складається 3 2-х кімнат. Квартира облаштована необхідною побутовою технікою та меблями, санітарно-гігієнічний стан квартири - задовільний. Створені всі необхідні умови для проживання. У малолітньої Ганни є окрема кімната з окремими спальними місцями, місцем для навчання, стіл, ноутбук, шафа, одяг та взуття відповідно віку та сезону, телевізор. Для дитини створені належні умови для відпочинку та всебічного розвитку. 01.08.2024 року, зі згодою та в присутності батька, [PERSON] , спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, було проведено акт бесіди із малолітньою [PERSON] , [INFO] , у ході якого малолітня [PERSON] повідомила, що вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав її матері, [PERSON] , [INFO] . Малолітня [PERSON] не спілкується з матір`ю із 2022 року. [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям доньки. Малолітня [PERSON] , [INFO] також повідомила, що вона любить свого батька, [PERSON] , з яким вони проживають разом. Батько піклується про неї, проводить вільний час і оберігає….». Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд погоджується з висновком Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування. Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об`єктивності у суду не має. Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства», зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов`язки. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав такі роз`яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У даних правовідносинах, для суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню судом підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Встановлюючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейним кодексом України (статті 164-167). У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Таке, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд знаходить підставним, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, поведінка відповідача, суд розцінює як ухилення від виховання нею дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що матір малолітньої дитини - відповідач [PERSON] не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав відповідача фактично і суттєво не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною, яка склалася протягом двох років. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виховання дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, і на цих підставах відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved