Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на злісне ухилення [PERSON] від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про перебування її з 15 листопада 2013 року з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 23 травня 2016 року між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживає з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Батько дитини не піклується про сина, про його духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не підтримує сина матеріально. Ураховуючи байдужість відповідача до своєї дитини та ухилення від виконання покладених на нього законом обов`язків, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 10 липня 2024 року прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Установлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача адвокат Голівер П.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнає у повному обсязі, вказавши в тексті заяви, що народження цієї дитини він не хотів, виховувати та утримувати її бажання не має. Представник третьої особи Виконкому Довгинцівської районної у місті ради Маркова С.А. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду, враховуючи мотиви, викладені у висновку виконкому, як органу опіки та піклування. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано до суду письмові докази. Так, згідно акту від 03 червня 2024 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , яка самостійно виховує та утримує дитину. Батько дитини - [PERSON] , за вказаною адресою не проживає, вихованням неповнолітнього [PERSON] не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно характеристики Криворізької гімназії № 103 за місцем навчання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вихованням та всебічним розвитком дитини в родині займається мама [PERSON] . Батько за всі чотири роки навчання не приймав участь у шкільному житті дитини: не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником, не цікавився навчальними досягненнями дитини. Згідно висновку Виконкому Довгинцівської районної в місті ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконкому районної в місті ради від 16.10.2024 № 598, виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування висновку зазначено, що [INFO] в бесіді з малолітнім з`ясовано, що батька взагалі майже не було в його житті, з дитиною не спілкується, подарунки не дарує, не цікавиться його життям. [PERSON] згоден з позбавленням батька батьківських прав. В телефонному режимі відповідач по справі зазначив, що він не проти позбавлення його батьківських прав, але надати письмову згоду він не має можливості. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За практикою Верховного Суду, неодноразово викладеною у свої постановах, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) погодився з висновками судів про те, що «відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому судами правильно враховано, що такі життєві умови були обрані відповідачем після народження дітей, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Суди вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й дійшли обґрунтованого висновку про те, що батько не виконував повноцінно свої батьківські обов`язки, періодичне спілкування за допомогою телекомунікаційних систем також не є таким виконанням обов`язків, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось - малолітні діти фактично залишились без батьківського піклування». ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду у справі № 520/8264/19, суд приймає до уваги, що з моменту припинення шлюбних стосунків з позивачем, відповідач тривалий час не приймав та не приймає участі у вихованні сина Матвія, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування сина, як складову частину виховання, що ним не спростовано у судовому засіданні. Більш того, згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання позову про позбавлення його батьківських прав, у повному обсязі. Тому установлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Таким чином, урахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також визнання відповідачем заявлених вимог, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки воно скасовує лише правовий зв`язок між ним та його дитиною, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та сином. Крім того, частиною 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Ураховуючи відсутність вимоги позивача про стягнення аліментів з [PERSON] оскільки відповідно до положень частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає, що виконання вимог частини 3 статті 166 СК України буде передчасним, оскільки суд в такому випадку вийде за межі позовних вимог (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 766/21191/18 (провадження № 61-15263св21). При цьому позивач не позбавлена права на подання до суду заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з іншого із батьків. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати.

Outcome: approved