Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він понад 19 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм (в період часу з 1988 р. по 2008 р.), перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ «Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля», правонаступником якого на даний час є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля». Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, внаслідок недосконалості технології, механізмів та робочого інструменту, Позивач підпадав під тривалий вплив на організм шкідливих факторів трудового процесу та виробничого середовища таких як пил та шум. Крім того, Позивач працював в умовах важкої фізичної праці та в умовах несприятливого мікроклімату. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: радикулопатія; двосторонній плечолопатковий періартроз; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким ураженням слуху). Вищезазначені факти підтверджуються актом Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 22.08.2008 р., та трудовою книжкою, виданою на ім`я Позивача. Відповідно до п. 16 акту Форми П-4 професійні захворювання у Позивача виникли за таких обставин: неефективність роботи систем вентиляції, засобів індивідуального захисту. Зокрема згідно п.17 акту Форми П-4 умови праці характеризувалися хімічними факторами (запиленість повітря, рівень вологості та рухомості повітря, рівень іонізуючого випромінювання), фізичні фактори (рівень шуму перевищує допустимий на 15 дБА 67 % робочого часу), важкістю праці (рівень фізичного навантаження, разовий підйом вантажу 50-70 кг сумарна вага 1500 кг за зміну, перебування у позі стоячи більше 80% робочого часу). У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, 22.09.2008 року Позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 30% радикулопатія, 20 % дефартрози, 10% по ХОЗЛ: пиловий бронхіт, емфізема, 5% по туговухості, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серія ДНА-02 № 027088, виданою на ім`я Позивача. Згідно довідки до акту огляду МСЕК Позивачу протипоказана робота в підземних умовах, несприятливого мікроклімату, важкої фізичної праці, що підтверджується довідкою сер. МСЕ-ДНА-01 № 640072, виданої на ім`я Позивача. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб життя Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його систематично турбує нападоподібний кашель, як в денний так і в нічний час, порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, головного болю та запаморочення, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача в денний час, що має наслідком перебування Позивача в напруженому стані. Позивача турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, особливо при фізичних навантаженнях, зниження сили в них, хиткість при ході, шум у вухах та голові, зниження пам`яті. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. \~ \~ \~ \~ Професійні захворювання призводять до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень, придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Захворювання легень істотно підвищує ймовірність перенесення тяжких вірусних заварювань, як COVID-19, в складній формі, що викликає у Позивача відчуття тривоги та переживання за своє майбутнє. Позивач, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на одну працездатну особу, визначеного станом на 01 січня 2024 року та оцінює моральну шкоду в 100 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на одну працездатну особу, що становить 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 302 800 гривень. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності вини підприємства у спричиненні цієї шкоди. Прохала в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] вбачається, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 29.08.1988 року та 31.08.2008 року був звільнений з займаної посади на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] складеного 22.08.2008 року, вбачається, що професійні захворювання (радикулопатія попереково-крижова\~та шийна\~з вираженими\~(3\~ст.)\~порушення статико-динамічної\~функції,\~стійким больовим\~синдромом;\~двосторонній плечолопатковий\~періартроз ПФС\~другого ст.,\~деформуючий артроз\~і періартроз\~ліктьових і\~колінних суглобів\~ПФ першого\~ст.;\~хронічне обструктивне\~захворювання легень\~першої ст.\~(пиловий\~бронхіт першої\~ст.,\~емфізема легень\~першої ст.),\~легенева недостатність\~першого ступеня;\~нейросенсорна приглухуватість\~першого ступеня\~(з\~легким зниженням\~слуху)виникли внаслідок неефективності роботи систем вентиляції, засобів індивідуального захисту, та в результаті виконання важкої фізичної праці в умовах несприятливого мікроклімату, пилу, шуму. Згідно з довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 640072 від 22.09.2008 року [PERSON] при огляді встановлена третя група інвалідності безстроково. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 № 027088 від 22.09.2008 року, [PERSON] було безстроково встановлено з 02.09.2008 року сукупну ступінь втрати професійної працездатності - 65%, з яких 30% радикулопатія, 20 % дефартрози, 10% по ХОЗЛ: пиловий бронхіт, емфізема, 5% по туговухості. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що під час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з чим йому встановлено третю групу інвалідності. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що хронічне професійне трудове захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отримання професійного захворювання в результаті праці на виробництві, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Професійне захворювання призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~суд керується\~принципом розумності\~та справедливості,\~приймає до\~уваги стан\~здоров`я\~позивача,\~втрату професійної\~працездатності,\~інвалідність,\~вину підприємства\~та працівника\~в заподіянні\~шкоди,\~характер та\~об`єм\~його фізичних,\~душевних,\~психічних страждань,\~втрату можливості\~його трудової\~та соціальної\~реабілітації,\~що призвело\~до значних\~тяжких змін\~життєвих зв`язків,\~а саме\~65%\~втрати професійної\~працездатності,\~істотність вимушених\~змін в\~життєвих стосунках,\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача 130 000грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (28400 грн. станом на 01.01.2024 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з відрахуванням податку та обов`язкових платежів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так ціна позову 302 800 гривень, позовні вимоги задоволено на суму 130 000 гривень, що становить 42,93% від заявленого розміру відшкодування, судовий збір при пред`явленні позову становив 1% від ціни позову, а саме 3028 гривень, отже 42,93% від цієї суми становить 1299,92 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial