Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

22 серпня 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що відповідно до нотаріально посвідченого договору, він передав у власність відповідача на зворотній безпроцентній основі грошові кошти у розмірі 5300 доларів США, про що [PERSON] надав відповідну розписку (строк повернення позики до 30 червня 2024 року). Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, позику не повернув, уникає спілкування з позивачем. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 5300 доларів США. Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позивач в письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач письмового відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином (позовну заяву з додатками отримав особисто 14 вересня 2024 року). Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 червня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] (позичальника) грошові кошти на зворотній безпроцентній основі у розмірі 5300 доларів США (на момент посвідчення договору 196100 грн. за курсом комерційний банків (1 долар = 37 грн.). Вказану суму позичальник зобов`язався повернути до 30 червня 2024 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Волинської області Онищук І.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1264 (а.с.5-6). Крім того, відповідачем 30 червня 2023 року також було надано позивачу розписку такого змісту: «Я, [PERSON] (паспортні дані) отримав від [PERSON] (паспортні дані) грошові кошти в сумі 5300 $ (п`ять тисяч триста доларів США), які зобов`язуюсь повернути відповідно до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Онищук І.П. 30 червня 2023 року за № 1264 до 30 червня 2024 року (дата та підпис [PERSON] )» (а.с.7). Матеріали справи не містять будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення позики. Крім того, оригінал примірника договору позики та розписки [PERSON] знаходиться у позивача, що також світчить про те, що зобов`язання позичальника\~не виконані. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 192ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першоїстатті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У розглядуваному випадку, згідно умов договору позики та змісту наданої відповідачем розписки встановлений термін повернення позики, а саме до 30 червня 2024 року. Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надав, а тому заборгованість за основною сумою позики у розмірі 5300 доларів США слід стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши позов. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved