Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва право на які посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 256537, виданого на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації № 236 від 18.10.2004 року. Батько позивачки [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] , але не оформив свої спадкових прав та помер [INFO] . Позивачка прийняла спадщину після смерті батька. Однак, не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 03 квітня 2006 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] . Тому звернулася до суду із вказаним позовом. У підготовче судове засідання позивачка не з`явилась, проте у позові просить розглянути справу без її участі. Позов підтримує та просить задовольнити. У підготовче судове засідання представник відповідача Коропської селищної ради не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Позов визнають повністю. Відзив на позов не надіслали. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~Дослідивши матеріали\~справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформив свої спадкових прав. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 256537 вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку видано 03 квітня 2006 року [PERSON] на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2004 року № 236 (а.с. 14). Згідно з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0002268342024 від 16.09.2024 нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7422281500:05:000:0429 становить 15639,91 гривень, № НВ-0002268132024 від 16.09.2024 нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7422281500:05:000:2154, становить 10465,63 гривень, № НВ-0002268082024 від 16.09.2024 нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7422281500:05:000:0154 становить 23912,25 гривень. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 37/2016 спадкоємцем майна померлого [PERSON] є донька [PERSON] , яка прийняла спадщину. Проте, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №256537, виданий Коропською райдержадміністрацією Чернігівської області 03 квітня 2006 року, тобто після смерті власника [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Згідно п «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що мати позивачки [PERSON] на законних підставах набула право власності на вказані вище земельні ділянки, але за життя не отримала правовстановлюючий документ, у зв`язку з чим приватний нотаріус правомірно прийняв рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку. Тому, до позивачки, відповідно до ст. 1216 ЦК України, переходить таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved