Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

21.05.2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з квітня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 1.02.2012 року між нею та [PERSON] (далі відповідач) було зареєстровано шлюб. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.06.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 9-10). Позивач та його представник правом на участь у судовому засіданні не скористались, від останнього на адресу суду надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позовні вимоги не підтримує, оскільки дітей він не бачить з початку війни 2022 року, позивач їх вивезла за кордон. Він готовий сплачувати аліменти, але не позивачу, а на особистий рахунок дітей, оскільки вважає, що позивач їх програє у казіно, як програла квартиру, яку вони разом придбали. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся належним чином про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 11 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис № 35 (а.с. 4). В період перебування сторін в шлюбі у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.01.2015 року, актовий запис №16 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.2016 року, актовий запис №186 (а.с.5). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 16). Діти проживають разом з позивачем з 28.09.2023 року в м. Мюльгайм-на-Рурі, Німеччина, що підтверджується довідкою, виданою відділом у справах іноземців, перекладеною з німецької мови на українську перекладачем [PERSON] , підпис якої засвідчено приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Івановою С.Я. (а.с. 18). Судом розглядом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Таким чином, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у їх вихованні, між сторонами не досягнуто, що є свідченням наявності між сторонами спору. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до\~ст.180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі\~ст.181 Сімейного кодексу України\~одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як роз`яснено у п. 17\~постанови Пленуму ВСУ від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України\~на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дітей та положень ст.182 СК України, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог із стягуванням з\~ [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 травня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved