Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Заявниця [PERSON] через свого\~представника адвоката\~Виноградського А.П. звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заяву мотивувала тим, що вона проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якої вона є. Разом з нею також проживає її син [PERSON] , від якого заявниця зазнає систематичного домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що виражається в образах з використанням нецензурної лайки, створенні нестерпних умов проживання, постійному психологічному тиску, погрозах, зокрема і фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень. 3 приводу зазначених фактів заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Відповідно до листа Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 17.10.2024 №10778-2024 в період з 01.01.2023 р. по 15.10.2024 р. за телефонним номером екстреної комунікації поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області надійшло три звернення від [PERSON] , відповідно до яких її син [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводиться відносно неї агресивно, чим створює нестерпні умови для проживання, пошкоджує майно в квартирі, застосовує фізичну силу. Також зазначається, що [PERSON] в стані сп`яніння був доставлений до приймального відділення КНП «ВОКЛ ім. Ющенка». Результатом останнього звернення стало складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення його Вінницьким міським судом Вінницької області до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2023 у справі №127/24028/24 встановлено, що [PERSON] вчинив насильств психологічного та фізичного характеру відносно матері [PERSON] , а саме ображав словесно, наніс удар в обличчя. Його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень. Станом на дату подачі заяви [PERSON] продовжує зловживати алкогольними напоями та вчиняти відносно заявниці домашнє насильство, ображаючи її, з використанням нецензурної лайки, погрожуючи їй фізично розправою, створюючи нестерпні умови проживання у квартирі, завдає тілесних ушкоджень. За таких обставин заявник просила встановити стосовно [PERSON] обмежувальний припис на строк шість місяців, яким заборонити [PERSON] наближатися менш ніж на 100 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також заборонити [PERSON] наближатися менш ніж на 10 м до [PERSON] де б вона не перебувала. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2024 заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвокат Виноградський А.П. подану заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вказав, що викладенні у заяві обставини відповідають дійсності, щодо задоволення заявлених вимог не заперечував. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до пунктів 3, 5-8 ч. 1 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 вказаного Закону ). Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження № 61-21971 св 19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до\~п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»\~дія законодавства\~про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству\~незалежно від\~факту спільного\~проживання поширюється,\~зокрема на батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Судом встановлено, що за заявником [PERSON] станом на 29.12.2012 р. на підставі біржового контракту № [NUMBER] купівлі-продажу в цілому зареєстрована квартира [ADDRESS] , про що свідчить довідка КП «ВМБТІ» №6134 (а.с. 4). Заявник [PERSON] разом із повнолітнім сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується поясненнями учасників справи, наданими у судовому засіданні. Заявник [PERSON] стверджує, що постійно потерпає від насильства зі сторони її Сина [PERSON] , що негативно впливає на її здоров`я. На підтвердження неодноразового вчинення [PERSON] домашнього насилля заявницею надано відповідь на адвокатський запит Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 17.10.2024 №10778-2024, а також копію постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так,постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2024 у справі №127/24028/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Як вбачається із змісту цієї постанови 15.07.2024 року 17.00 год. громадянин [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері [PERSON] , а саме ображав словесно, наніс удар в обличчя. Крім того, як слідує із відповідь на адвокатський запит Управління організаційно аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №10778-2024 від 17.10.2024 відповідно до масивів даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІКС ІПНП) [PERSON] , на скорочений номер екстреного виклику поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області, в період з 01.01.2023 по 15.10.2024, зверталася тричі, а саме: 1) 12.02.2023 о 20.39 за номером екстреної комунікації поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення [PERSON] , про те, що за місцем спільного проживання, за адресою: [ADDRESS] , її син, [PERSON] , перебуваючи в стані сп`яніння, поводиться агресивно відносно неї чим створює нестерпні для проживання умови. Вказане звернення відповідним чином зареєстровано в електронному журналі ЄО відділення поліції N? 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за №1345 від 12.02.2023. За результатами реагування нарядом Управління патрульної поліції у Вінницькій області подано електронний рапорт наступного змісту: «Прибувши на місце виклику, за адресою: [ADDRESS] , було виявлено заявницю [PERSON] [INFO] , яка повідомила, що її син [PERSON] [INFO] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння створює нестерпні умови для проживання та здійснює психологічне насильство відносно неї. По прибуттю працівників поліції, поспілкувавшись із заявницею, остання відмовилась від складання будь яких адміністративних матеріалів щодо сина. Провівши профілактичну бесіду конфлікт було вирішено мирним шляхом. Заявниця повідомила що допомоги поліції не потребує. Було відібрано зустрічну заяву та пояснення від заявниці та складено форму оцінки ризиків. Матеріали передано по територіальності до відділення поліції N?1 Вінницького РУП, де списано до справи підрозділу №Д-316 від 13.02.2023. 2) 20.02.2023 о 17.28 за номером екстреної комунікації поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення [PERSON] , про те, що за місцем спільного проживання, за адресою: [ADDRESS] , її син, [PERSON] , перебуваючи в стані сп?яніння, поводиться агресивно відносно неї та пошкоджує майно в квартирі. Вказане звернення відповідним чином зареєстровано в електронному журналі ЄО відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за №1570 від 20.02.2023. За результатами реагування нарядом Управління патрульної поліції у Вінницькій області подано електронний рапорт наступного змісту: «Прибувши на місце події було виявлено громадянина [PERSON] , [INFO] , який стукає у двері квартири [ADDRESS] , почувши біля дверей розмову поліцейського з останнім двері відчинила мати чоловіка [PERSON] . [INFO] , проживає за цією адресою, яка заявила в поліцію на сина через те, що він у стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство відносно неї та її чоловіка, а саме погрожує застосуванням фізичної сили проти них при спілкуванні з матір`ю було встановлено що її син перебуває на обліку у психіатричній лікарні імені Ющенка по даному факту було викликано швидку медичну допомогу. На місце події прибула п?ята бригада старший лікар [PERSON] нарядом поліції було надано допомогу бригаді швидкої медичної допомоги в доставлені та супроводі [PERSON] до приймального відділення психіатричної лікарні ім. Ющенка, заяв та пояснення не надходило відповіді від ОВС не потребує». Матеріали передано по територіальності до відділення поліції №1 Вінницького РУП, де списано до справи підрозділу №Д-549 від 17.03.2023. 3) 15.07.2024 о 17.25 за номером екстреної комунікації поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення [PERSON] , про те, що за місцем спільного проживання, за адресою: [ADDRESS] , її син, [PERSON] , перебуваючи в стані сп?яніння, поводиться агресивно відносно неї та застосовує фізичну силу. Вказане звернення відповідним чином зареєстровано в електронному журналі ЄО відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за №6935 від 15.07.2024. За результатами реагування нарядом з протидії домашньому насильству Вінницького РУП подано електронний рапорт наступного змісту: «Прибувши за адресою виклику: [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] звернулась з письмовою заявою про те, що її син в стані сп?яніння буянить та застосовує фізичну силу, поводить себе неадекватно. За даним відносно [PERSON] , [INFO] складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис. В подальшому, кривдника було доставлено до приймального відділення лікарні ім. Ющенка». Матеріали перевірки сформовано в адміністративну справу та направлено на розгляд до Вінницького міського суду (а.с. 5-6). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, враховуючи ризики повторного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , суд вважає за необхідне з метою забезпечення ефективного захисту заявника заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

Outcome: approved