Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

У березні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника Шиліна В.А. , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про захист прав споживачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2022 о 21 год 20 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ford Escape», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Г. Родимцева, 9 у м. Києві, порушив вимоги п. 13.1. ПДР України, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. [PERSON] є винуватцем зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Escape», державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ТДВ СК «Кредо». Позивач повідомив ТДВ СК «Кредо» про настання випадку, який має ознаки страхового по факту даної ДТП щодо транспортного засобу, а також подав заяву на виплату страхового відшкодування. 02.12.2022 від ТДВ СК «Кредо» було отримано розрахунковий рахунок позивача часткову оплату в розмірі 36833,30 грн. 05.12.2022 ТДВ СК «Кредо» було отримано на р/р позивача часткову оплату у розмірі 30000,00 грн. Позивач зазначає, що Відповідачем-2 було виплачено страхове відшкодування на підставі заяви до звернення до суду 66833,30 грн, але належний розмір страхового відшкодування, доплату у розмірі 63166,70 грн страховик сплатив 20.02.2024. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів 48587,18 грн, а саме: з [PERSON] 1226,58 грн заборгованість за період прострочення виконання грошового зобов`язання 451 день та 3000,00 моральної шкоди, а з ТДВ СК «Кредо» заборгованість за період прострочення виконання грошового зобов`язання 442 дня у розмірі 39360,60 грн та 5000,00 грн моральної шкоди та просив здійснити розподіл судових витрат у розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення заборгованості, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У жовтні 2024 представник відповідача-2 надав до суду відзив, в якому зазначив, що 05.12.2022 ТДВ СК «Кредо» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 66833,30 грн. 20.02.2024 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/1735/23, ТДВ «СК «Кредо» здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 63166,70 грн. Таким чином, нарахування штрафних санкцій повинно розпочинатися з 06.12.2022, тобто на наступний день після дня, коли прийнято рішення про виплату страхового відшкодування і по 19.02.2021, оскільки фактичне виконання рішення суду 20.02.2024 вже відбулось. Таким чином відповідач-2 зазначив, що частково визнає позов, а саме в частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4144,62 грн з урахуванням передбачених законодавством України податків, 3% річних у розмірі 2288,87 грн з урахуванням передбачених законодавством України податків та пеню за період з 06.12.2022 по 06.12.2023 у розмірі 29157,06 грн з урахуванням передбачених законодавством України податків, решту позовних вимог ТДВ «СК «Кредо» не визнає та просить відмовити в повному обсязі. У жовтні 2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що просить стягнути з відповідача-1 - 1226,58 грн заборгованість за період прострочення виконання грошового зобов`язання 451 день (23.11.2022 до 16.02.2024) та 3000,00 моральної шкоди, з відповідача-2 - 39360,60 грн заборгованість за період прострочення виконання грошового зобов`язання 442 дня (06.12.2022 - 20.02.2024) та 5000,00 грн моральної шкоди. Окремо подав клопотання про розподіл судових витрат позивача, просить розподілити витрати професійної правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн та поштові витрати - 137,40 грн. Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2022 о 21 год 20 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ford Escape», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Г. Родимцева, 9 у м. Києві, порушив вимоги п. 13.1. ПДР України, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2022 (справа № 752/13722/22). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Escape», державний номерний знак [NUMBER] застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-207083633 в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». 02.12.2022 від ТДВ СК «Кредо» було отримано розрахунковий рахунок позивача часткову оплату в розмірі 36833,30 грн. 05.12.2022 ТДВ СК «Кредо» було отримано на р/р позивача часткову оплату у розмірі 30000,00 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.09.2023 позов [PERSON] до [PERSON] та Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» про відшкодування шкоди заданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь [PERSON] суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 63166,70 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 12329,33 грн. Стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь [PERSON] компенсацію частини понесених судових витрат в розмірі 536,80 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частини понесених судових витрат в розмірі 536,80 грн. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20.02.2024 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.09.2023 у справі № 760/1735/23 ТДВ «СК «Кредо» здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 63166,70 грн, що не заперечується сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, ч.2 ст. 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Поняття шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого,статтею 28 Закону № 1961-IV- це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу. При цьому, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Проаналізувавши норми статей 524, 533, 535, 625 ЦК України можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті) тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Тобто, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склались між сторонами у справі, є грошових зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.1 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи приписи ст.625 ЦК України, зазначена сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних з простроченої суми. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №758/5545/16-ц, постанові Верховного суду від 24 липня 2019 року у справі №607/7657/16- ц, постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №200/4309/14-ц, постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №761/6406/16-ц, постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №569/13962/17, постанова Верховного Суду від 20 липня 2020 у справі №910/14293/19. Відповідно до ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настанні події, з якою пов`язано його початок. Таким чином, нарахування штрафних санкцій повинно розпочинатися з 06.12.2022, тобто на наступний день після дня, коли прийнято рішення про виплату страхового відшкодування і по 19.02.2024, оскільки фактичне виконання рішення суду відбулось 20.02.2024. Аналіз ст.ст. 258, 261 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. Тому, суд погоджується з розрахунками відповідача-2 та приходить до висновку, що ТДВ «СК «Кредо» за період заборгованості з 06.12.2022 по 19.02.2024 повинно відшкодувати позивачу інфляційні втрати у розмірі 4144,62 грн, з урахуванням передбачених законодавством України податків, 3% річних у розмірі 2288,87 грн з урахуванням передбачених законодавством України податків та пеню за період з 06.12.2022 по 06.12.2023 у розмірі 29157,06 грн з урахуванням передбачених законодавством України податків. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 заборгованості за період прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Як зазначено вище, положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань в незалежності від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту і відповідач-1, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за період прострочення грошового зобов`язання відповідач-1 мав сплатити позивачу як суму боргу, так і понесені витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також 3% річних від простроченої суми, але добровільно цього не зробив. Загальна сума стягнення з відповідача-1 за період прострочення грошового зобов`язання 451 день складає: 1226,58 грн = (769,68 - інфляційне збільшення) + 456,90 (3% річних). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першої ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судовим рішення у справі № 760/1735/23, яке набрало законної сили, встановлено порушення законних прав позивача з боку відповідачів та стягнуто недоотримане страхове відшкодування та компенсація завданих збитків. Протиправні дії, бездіяльність Відповідачів призвели до завдання моральної шкоди позивачу, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагали протягом тривалого часу, додаткових зусиль від позивача для організації свого життя та захисту порушеного права судом, що знаходиться у причино наслідковому зв`язку. Як зазначив позивач, неможливість отримати належне страхове відшкодування від страховика та компенсації завданих збитків від [PERSON] у визначені законом строки, вимагало додаткових фінансових зусиль від позивача для проведення ремонту пошкодженого КТЗ за наслідками ДТП за власні кошти, що призвело до напруги та заощадження грошових коштів родини на звичайних, необхідних, повсякденних, речах. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства ( Постанова ВП ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19). У Постанові КЦС ВС від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19 зроблено висновок: «Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колеги суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)». Умови, необхідні для компенсації моральної шкоди визначені у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20: «Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди». Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»), Суд визнає, що права позивача були порушені та це є природнім, що будь- яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у напруженні, закликаному зміною в звичайному укладі життя. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсацї встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2000 року). Суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди це суб`єктивна категорія, тому відшкодування моральної шкоди позивачу з боку Відповідача-1 має бути в розмірі 1000,00 грн., а з Відповідача-2 у розмірі 3000,00 грн. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів моральну шкоду 4000,00 грн. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial