Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року до введення в дію Закону України «Про власність», яким було ліквідовано колгоспні двори, у зазначеному домоволодінні проживали [PERSON] та [PERSON] . Отже, як членам колгоспного двору їм належало по 1/2 частини вказаного житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами. [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із фактично належної йому 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Спадщину після його смерті відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла його дружина [PERSON] . Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, яка фактично належала їй як члену колишнього колгоспного двору, та з 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, яку вона фактично успадкувала після смерті [PERSON] , але на яку не оформила своїх спадкових прав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла онука [PERSON] . Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами у зв`язку з тим, що у позивача відсутні документи, які б підтверджували родинний зв`язок [PERSON] із [PERSON] , а також відсутні правовстановлюючі документи на будинок, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів, і на даний час змінити статус двору неможливо, колгоспні двори ліквідовано. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням: - встановити факт перебування [PERSON] , яка померла [INFO] , у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який помер [INFO] , станом на дату його смерті; - визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 10 липня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 28 жовтня 2024 року. У судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги та пояснення, викладені в позові, у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача (а. с. 120). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 122). Представник третьої особи Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання в. о. начальника відділу надіслала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без участі представника відділу (а. с. 58). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] відносилося до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: голова домогосподарства [PERSON] , 1914 р. н., дружина [PERSON] , 1908 р. н., що підтверджується копією довідки Козарського старостинського округу Носівської міської ради Чернігівської області № 6/2-31/125 від 18 квітня 2024 (а. с. 6). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, яке належало ліквідованому колгоспного двору. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок, що підтверджується копією довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 191 від 31 травня 2024 року (а. с. 7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка фактично належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до довідки Козарського старостинського округу Носівської міської ради Чернігівської області № 6-31/148 від 23 травня 2023 року [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 13). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, відносини спадкування після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 63). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 17 липня 2024 року № 2130/01-17 (а. с. 61) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 65). Відповідно до повідомлення Державного архіву Чернігівської області від 17 січня 2024 року у книгах реєстрації первинних актових записів по Козарській сільській раді Бобровицького району Чернігівської області за 1935 рік та Козарівській сільській раді Носівського району Чернігівської області за 1938/1938 роки актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] немає. Книги реєстрації первинних актових записів по Козарській сільській раді Носівського району Чернігівської області за 1930-1934, 1936-1937, 1940-1947 роки на зберігання до Державного архіву Чернігівської області не надходили (а. с. 83). Згідно з повідомленням Козарського старостинського округу Носівської міської ради Чернігівської області від 29 лютого 2024 року Козарський старостинський округ Носівської міської ради не має можливості надати копію актового запису про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за період з 1930 по 1955 роки, для отримання інформації рекомендовано звернутися до Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 96). Відповідно до повідомлення Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 липня 2024 року у Державному реєстрі актів цивільного стану відсутній актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] (а. с. 58). У зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі на дату смерті останнього, позивач звернулася до суду із позовною вимогою про встановлення факту перебування вищевказаних осіб у зареєстрованому шлюбі між собою. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 9 зазначеного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. За ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. У відповідності із роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995№ 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні, або він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Факт перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі підтверджується такими документами: - свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , відповідно до якого його батьком є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а. с. 16); - довідкою № 6/2-31/125, виданою 18 квітня 2024 року Козарським старостинським округом Носівської міської ради Чернігівської області (а. с. 6); - довідкою № 6-31/148, виданою 23 травня 2024 року Козарським старостинським округом Носівської міської ради Чернігівської області (а. с. 13). Від встановлення юридичного факту перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , які є нині померлими, залежить виникнення майнового права позивача на нерухоме спадкове майно після смерті рідної баби [PERSON] , як спадкоємця п`ятої черги за законом. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі. Отже, суд родить висновок, що позовну вимогу про встановлення факту перебування вищевказаних осіб у зареєстрованому шлюбі слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Отже, спадщину після смерті [PERSON] у силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла його дружина [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, судом установлено, що [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] фактично успадкувала 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , однак за життя юридично не оформила своїх спадкових прав на вказане спадкове майно. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] . Відносини спадкування після її смерті регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На день своєї смерті [PERSON] перебувала на повному державному забезпеченні з 15 січня 2003 року і померла [INFO] , була прописана за адресою: [ADDRESS] , Городнянський психоневрологічний інтернат, що підтверджується копією довідки Городнянського психоневрологічного інтернату Департаменту соціального захисту населення № 104 від 28 травня 2021 року (а. с. 79). Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. [PERSON] є рідною онукою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , відповідно до якого його матір`ю є [PERSON] (а. с. 97), копією запису № 98 від 7 лютого 1976 року про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 90), копією свідоцтва про народження [PERSON] , відповідно до якого її батьком є [PERSON] (а. с. 22), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, відповідно до якого після реєстрації шлюбу із [PERSON] . [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 100-101), копією рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2015 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 24), копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 23). Син [PERSON] , батько позивача, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15). Отже, [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом установлено, що приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чуприненко О.В. до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 44/2023 (а. с. 67). Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] убачається, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її рідна онука [PERSON] в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) (а. с. 69-118). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивач зверталася до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуприненко О.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем на надано документів, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , що тягне за собою неможливість встановити наявність підстав для закликання до спадкоємства. Крім того, відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, оскільки спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а із введенням в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано (лист приватного нотаріуса Чуприненко О.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину № 66/01-16 від 17 травня 2024 року (а. с. 21). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 55,6 кв. м, житлова площа - 18,9 кв. м (а. с. 18-20). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 19 червня 2024 року становить 70000 грн (а. с. 17). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату АТ «Таскомбанк» № 6076-0062-0942-4089 від 05 липня 2024 року (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved