Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду 02 травня 2024 року з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якого зазначила, що 18 вересня 2019 року нею був укладений шлюб з громадянином республіки Білорусь [PERSON] . В період укладення шлюбу [PERSON] проходив військову службу по контракту на території України в ЗСУ та приймав участь в антитерористичній операції проти Росії, за що був відзначений нагрудним знаком « За відданість військовій службі 3 ступеня відповідно до наказу 284 від 29.05.2018 року. Після закінчення контракту в 2019 році, чоловік позивачки [PERSON] 16.04.2021 року за власним бажанням був призваний на військову службу [INFO] для того щоб і надалі приймати участь в антитерористичній операції по захисту територіальної цілісності України проти агресії Росії. 23 квітня 2022 року [PERSON] - командир бойової машини [INFO] військової частини [NUMBER] будучи вірним військовій присязі в бою за Батьківщину проявив стійкість та мужність в с. Солодке Волновахського району під час артилерійського обстрілу отримав поранення не сумісне з життям та загинув. Похоронений [PERSON] по місцю проживання позивачки, як переселенки в м. Кривому Розі. Батько [PERSON] - [PERSON] громадянин республіки Білорусь [INFO] помер в м. Гомель республіки Білорусь, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом ЗАГСУ адміністрації Радянського району м. Гомеля Республіки Білорусь. Мати [PERSON] - [PERSON] є громадянкою республіки Білорусь і там проживає. За адресою [ADDRESS] . Після загибелі [PERSON] . [INFO] була до центру запрошена дружина загиблого військовослужбовця [PERSON] і за рекомендації посадових осіб написала заяву на отримання компенсації за смерть свого чоловіка. 06.09.2022 року позивачка отримала частково компенсацію в розмірі 1\\3 від передбаченої компенсації за смерть чоловіка при виконанні бойових завдань під час війни. В подальшому компенсаційні виплати в повному обсязі заявнику [PERSON] не виплачувалися та не виплачені по даний час. Заявник вважає, що належні кошти за компенсацію по факту смерті чоловіка працівники центру комплектування мають намір оформлювати та перераховувати матері чоловіка, яка проживає в республіці Білорусь, а не виплачувати заявнику. [PERSON] в центр комплектування та соціальної підтримки надані на запит представника необхідні документи, які підтверджують факт смерті батька чоловіка, саме в республіці Білорусь, а також те, що мати його проживає також в Білорусії і є по національності білоруска. Надані заявником документи фактично залишені поза увагою. Таким чином заявник вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що батько чоловіка [PERSON] - загиблого [PERSON] , [PERSON] мав громадянство республіки Білорусь та помер [INFO] в Республіці Білорусь, та мати загиблого [PERSON] - [PERSON] є громадянкою республіки Білорусь та вони не набували громадянства України. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року відмовлено у відкриті провадження за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [INFO] про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.34). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.69-70). Ухвалою суді від 29 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду (а.с.77). В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] мав громадянство республіки Білорусь та помер [INFO] в Республіці Білорусь, [PERSON] є громадянкою республіки Білорусь та вони не набували громадянства України. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] - адвокат Мотрук В.І. підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань не надходило. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вислухавши думку учасників, приходить до наступних висновкі. Судом встановлено, що 18 вересня 2019 року між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Білорусь та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України було укладено шлюб, який зареєстрований Попаснянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, та складено актовий запис №66 (а.с. 6). Згідно довідки від 31.03.2022 №1209-5000610562 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до повідомлення про смерть від 25.04.2024 за №13/22, 23 квітня 2022 року [PERSON] , [INFO] - командир бойової машини - командир [INFO] військової частини [NUMBER] , призваний на військову службу з 16.04.2021 року [INFO], будучи вірним військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявив стійкість та мужність в с. Солодке Волновахського району Донецької області під час артилерійського обстрілу отримав поранення не сумісне з життям (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] помер [INFO] у віці 34 років, про що 28.04.2022 року складено відповідний актовий запис №1116. Місце смерті: Україна, Донецька область, Волноваський район, село Солодке (а.с.9). Заявник [PERSON] 26.12.2022 року отримала посвідчення дружини [PERSON] - військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби серії [NUMBER] (а.с. 10) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , який народився [INFO] є: батько - [PERSON] (білорус), мати - [PERSON] (білоруска) (а.с. 11). Батько [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер в м. Гомель республіки Білорусь, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом адміністрації Радянського району м. Гомеля Республіки Білорусь (а.с. 12). Згідно листа від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації про надання інформації, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), [PERSON] , 1949 р.н., та [PERSON] , [INFO] , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України в установленому порядку не звертались (а.с. 13). Відповідно до листа [INFO] від 17 лютого 2023 року за №7/11561/13, на адресу [INFO] надійшли документи родини загиблого військовослужбовця [PERSON] .. Документи були відпрацьовані [INFO] та разом з висновком направлені до комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого (протокол №171 від 18 серпня 2022 року): «Дружині загиблого [INFO] внаслідок смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, молодого сержанта [PERSON] ([INFO]) на підставі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 28.04.2022 року та листа Кадрового центру Збройних Сил України від 18.07.2022 року №321/КЦ/7606 - в розмірі 1/3 частини 15 000 000 грн., в сумі 5 000 000 (п`ять мільйонів)». Кошти на картковий рахунок гр. [PERSON] були перераховані за наказом №370 від 01.09.2022 року. Оскільки до [INFO] від громадянки [PERSON] не було надано жодних оригіналів або нотаріально засвідчених документів, які засвідчують, що батьки загиблого - батько [PERSON] та мати [PERSON] є громадянами республіки Білорусь, комісія Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку зарезервувати одноразової грошової допомоги за батьками загиблого [PERSON] . У разі надходження підтверджуючих документів до [INFO] вони будуть відпрацьовані і направлені до Комісії Міністерства оборони України для розгляду і прийняття відповідного рішення (а.с. 14-15). Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 16.03.2023, на рахунок [PERSON] 05.02.2022, 25.05.2022, 19.06.2022, 07.07.2022 здійснювались міжнародні грошові перекази (а.с.16). Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2023 року, позовну заяву [PERSON] до [INFO] про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що батьком чоловіка [PERSON] , загиблого [PERSON] , [PERSON] мав громадянство Республіки Білорусь та помер [INFO] в Республіці Білорусь та мати загиблого [PERSON] , [PERSON] є громадянкою Республіки Білорусь та вони не набули громадянства України (а.с.17-20). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2024 року, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі (а.с. 21-28). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Положеннями статті 318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Заявник [PERSON] просить суд встановити факт, що батько загиблого [PERSON] - [PERSON] мав громадянство республіки Білорусь та помер [INFO] в Республіці Білорусь, та мати загиблого [PERSON] - [PERSON] є громадянкою республіки Білорусь та вони не набували громадянства України. На підтвердження заявлених вимог до заяви додано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , згідно якого батьками [PERSON] , який народився [INFO] є: батько - [PERSON] (білорус), мати - [PERSON] (білоруска) (а.с. 11) та свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] в м. Гомель республіки Білорусь (а.с. 12). Заявник зазначає, що належні кошти за компенсацію по факту смерті її чоловіка [PERSON] працівники центру комплектування мають намір оформлювати та перераховувати матері чоловіка, яка проживає в Республіці Білорусь. Таким чином, спірна правова проблема обтяжена фактом наявності у батьків померлого [PERSON] громадянства республіки Білорусь. Щодо заявлених вимог суд зазначає наступне. Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми не застосовні у правовідносинах за участю Республіки Білорусь. 24 лютого 2022 року Президент України Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. Таким чином, оскільки Законом України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» зупинено дію Конвенції у відносинах з Республікою Білорусь, під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, не приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, будь-яких належних доказів того, що [PERSON] мав громадянство республіки Білорусь та помер [INFO] в Республіці Білорусь, [PERSON] є громадянкою республіки Білорусь, матеріали справи не містять, а отже підстав для задоволення заявлених вимог суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed