Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і припинення з нього стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей за судовим наказом Дворічанського районного суду Харківської області від 01.10.2021 у справі № 618/733/21 та звільнити його від сплати аліментів на утримання дітей, стягнутих за судовим наказом Дворічанського районного суду Харківської області від 01.10.2021 у справі № 618/733/21, починаючи з 01.01.2022. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу мешкали то з матір`ю, то з батьком, але, починаючи з кінця 2021 року, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і з цього часу діти мешкають постійно з батьком. Позивач зазначає, що за два роки відповідач жодного разу не спілкувалася з дітьми, ніяким чином не піклується про них , не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Крім того, вказано, що у вересні 2021 року відповідач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей, і судовим наказом Дворічанського районного суду Харківської області від 01.10.2021 у справі №618/733/21 стягнуті аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/3 частини заробітку до повноліття дітей, однак оскільки діти проживають з ним, відповідач просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання відповідача та звільнити його від сплати аліментів з 01.01.2022. Позивач вказує, що він займається вихованням та розвитком дітей самостійно, забезпечує всім необхідним, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника, в якій зазначено, що з позовними вимогами згодні та підтримують в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надані свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано 18.09.2018, що підтверджується рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області у справі № 616/677/18. Згідно наданих довідок від 11.01.2023, [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як внутрішньо переміщені особи у м. Первомайський, Харківської області. Як зазначено у позові, два роки відповідач жодного разу не спілкувалася з дітьми, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Згідно наданих характеристик на дітей комунального закладу «Первомайський ліцей № 6» Первомайської міської ради Харківської області, з початку 2023/2024 навчального року [PERSON] та [PERSON] навчаються у ліцеї, і батько цікавиться їх навчанням, відповідально ставиться до їх виховання, відкликається на прохання класного керівника, регулярно відвідує школу, мати вихованням дітей не займається. Згідно наданих довідок комунального закладу «Первомайський ліцей № 6» Первомайської міської ради Харківської області від 04.10.2023, на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї мати навчанням сина та доньки не цікавиться, не відвідує батьківські збори. Згідно довідки сімейного лікаря від 22.01.2024 КНП «Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] перебувають на обліку з 28.11.2023, і за цей період мати на прийом з дітьми не приходила, станом дітей не цікавилась, на прийом дітей приводив батько. В лютому 2024 року батько звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області з заявою про надання висновку щодо позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей. 07 лютого 2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області було розглянуто заяву і наданий Висновок від 12.02.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також суду надана копія заяви відповідача від 02.05.2022, написана власноручно в присутності свідка про те, що вона відмовляється від своїх дітей. Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, якими можуть бути: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України) Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, оскільки відповідач не переймається станом здоров`я своїх дітей, ухиляється від виконання своїх обов`язків, передбачених законом по вихованню та матеріальному утриманню, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення її батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі неповнолітніх дітей і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені їх права та інтереси. Надані докази є підтвердженням того, що позбавлення матері батьківських прав є доцільним, оскільки відповідач допустила свідоме нехтування своїми обов`язками щодо виховання і утримання дітей, ухилення від виконання своїх обов`язків. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не завдасть шкоди життю, здоров`ю та моральному вихованню дітей, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду буде стимулювати відповідача до виправлення й надасть можливість в майбутньому, при наявності бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо припинення та звільнення позивача від сплати аліментів суд зазначає наступне. Судовим наказом Дворічанського районного суду Харківської області від 01.10.2021 у справі № 618/733/21 (провадження № 2-н/618/150/21) з [PERSON] стягнуті аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 вересня 2021 року і до повноліття дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України та згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 22 зазначеної Постанови, суд може за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів суд повинен виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. На підставі наданих суду письмових доказів не було встановлено, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на користь відповідача відбулися певні зміни в сімейному та матеріальному стані позивача, або погіршилось його здоров`я. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Тобто, судом встановлено, що з кінця 2021 року діти постійно мешкають разом з батьком та знаходяться на його повному утриманні, то це є обставинами, що впливають на припинення стягнення аліментів, тому вимога про припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, що стягуються за судовим наказом від 01.10.2021, є правомірною, оскільки з кінця 2021 року відбулись суттєві зміни в обставинах, які стали підставою для звільнення позивача від сплати аліментів, так як з цього часу діти почали проживати спільно з батьком та знаходитись на його утриманні, що підтверджується наданими доказами. Таким чином, враховуючи встановлений судом факт спільного проживання позивача зі своїми дітьми з кінця 2021 року, у суду є підстави вважати, що подальше стягнення з позивача аліментів на утримання своїх дітей є безпідставним та підлягає припиненню, до того ж суд прийшов до висновку про позбавлення матері батьківських прав відносно дітей. Також суд вважає, що вимоги про звільнення позивача від сплати нарахованої, але не сплаченої заборгованості по аліментам, починаючи з початку 2022 року, підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved