Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, треті особи: державний реєстратор Чагорської сільської ради Чернівецького району Казимир Наталія Октавіанівна, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Головне управління Держгеокадастру в Київській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Посилався на те, що рішенням Виконавчого комітету ЧМР №818/21 від 07.12.1999 року передано [PERSON] у власність земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а також надано в тимчасове користування земельну ділянку, площею 0,1241 га за вказаною адресою для ведення городництва на три роки. На підставі зазначеного рішення [PERSON] 03.01.2001 року видано державний акт на право власності на землю серії І-ЧВ №025512. 07.12.1999 року між Виконавчим комітетом ЧМР та відповідачем укладено та 03.01.2001 року зареєстровано договір на право тимчасового користування землею. Рішенням Чернівецької міської ради №881 від 08.12.2005 року надано [PERSON] дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду по [ADDRESS] , площею 0,0500 га для будівництва першої черги 4-квартирного зблокованого індивідуального житлового будинку за рахунок городньої ділянки, яка перебувала у неї в тимчасовому користуванні. Рішенням Чернівецької міської ради №19 від 25.05.2006 року затверджено проект відведення та надано відповідачу земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0517 га в оренду до 01.11.2008 року для будівництва першої черги чотириквартирного зблокованого індивідуального житлового будинку. На підставі вказаного рішення ЧМР 11.08.2006 року укладено договір оренди землі між ЧМР та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , площею 0,0517 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (кадастровий номер 7310136300:18:001:0013). У подальшому, договір оренди поновлювався до 29.04.2059 року). За допомогою електронних сервісів Держгеокадастру встановлено, що 30.03.2023 року відділом №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092 ( [ADDRESS] , 0,1000 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на праві приватної власності на землю від 03.01.2001 року. Крім того, 27.09.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок реєстратором Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області здійснено реєстрацію права власності за [PERSON] двох земельних ділянок (кадастрові номера 7310136300:18:001:0094 (площею 0,054 га) та 7310136300:18:001:0095 (площею 0,046 га)), що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092 ( [ADDRESS] ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Проте, частина земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092, з якої утворились поділені земельні ділянки, не передавалась у власність фізичній особі та відповідно не могла бути утворена в результаті поділу приватної земельної ділянки та не могла бути зареєстрована як земельна ділянка приватної власності. Зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 7310136300:18:001:0094 цілком знаходиться на землях комунальної власності, а земельна ділянка з кадастровим номером 7310136300:18:001:0095 частково накладається на межі земельної ділянки, що передавалась [PERSON] у власність відповідно до державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 та частково розташована на землях Чернівецької територіальної громади. Отже, внесені до Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами 7310136300:18:001:0092, 7310136300:18:001:0094, 7310136300:18:001:0095 на підставі розробленої документації із землеустрою сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] не відповідають принципам достовірності і об`єктивності та порушують вимоги чинного законодавства в частині того, що встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Вказані обставини свідчать про порушення прав Чернівецької міської територіальної громади, внаслідок самовільного захоплення [PERSON] земель комунальної власності, що унеможливлює володіння, користування та розпорядження ними Чернівецькою міською радою. За наведених обставин, подальша наявність відомостей щодо права на земельні ділянки з кадастровими номерами 7310136300:18:001:0094, 7310136300:18:001:0095, що були сформовані на підставі незаконних, недостовірних та не об`єктивних даних порушує право власності Чернівецької міської територіальної громади. Скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами 7310136300:18:001:0094, 7310136300:18:001:0095 позбавить їх статусу об`єктів нерухомого майна та призводить до похідної вимоги, а саме необхідності скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні землями комунальної власності шляхом скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами 7310136300:18:001:0094 (площею 0,054 га) та 7310136300:18:001:0095 (площею 0,046га). Також просив скасувати державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 04.07.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецької області було подано відзив на позов. У відзиві представник позовні вимоги не визнала. Зазначила, що відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність без проведення їх державної реєстрації здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, або …, або особи, якій надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що розробляється для внесення відомостей до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з метою передачі її в оренду… У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (у тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 01.01.2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 01.01.2013 року. Якщо до 01.01.2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права на земельну ділянку, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, про надання або передачу земельної ділянки у власність, відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом. Вказувала на те, що є чітко передбачені підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки в ч.10, ч.11 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року. Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області не здійснювало реєстрацію земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та прав позивача не порушувало. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачем [PERSON] також було подано відзив на позовну заяву. У відзиві остання позовні вимоги не визнала. Посилалась на те, що їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року належала земельна ділянка, площею 0,1000га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по [ADDRESS] . Зазначений державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету ЧМР №818/24 від 07.12.1999 року. Окрім того, між відповідачем та ВК ЧМР було укладено договір на право тимчасового користування землею, за умовами якого їй передано в тимчасове користування земельну ділянку, площею 0, 1241 га строком на три роки для ведення городництва по [ADDRESS] . Рішенням ВК ЧМР №481//11 від 05.07.2005 року їй надано дозвіл на будівництво першої черги зблокованого індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, площею 0,10 га за вказаною адресою. У подальшому, рішенням ЧМР №881 від 08.12.2005 року їй надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,500 га для будівництва. Рішенням ЧМР №19 від 25.05.2006 року затверджено проект відведення та надано їй в оренду земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,517 га до 01.11.2008 року для будівництва. 11.08.2006 року між нею та ЧМР було укладено договір оренди землі №3009, за умовами якого їй було передано в строкове платне користування земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,517 га до 01.11.2008 року для будівництва. Того ж дня між сторонами було укладено додатковий договір до договору оренди землі та визначено, що земельна ділянка передається для будівництва тринадцятиквартирного житлового будинку. Перед початком будівництва будинку у 2006 році Департамент містобудівного комплексу та земельних ресурсів запропонував їй змінити конфігурацію земельної ділянки відповідно до фактичного користування земельною ділянкою, а фасадну частину передати у комунальну власність для обслуговування багатоквартирного будинку. У 2008 році нею було здано в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] частково на земельній ділянці, площею 0,517 га, що передана їй в оренду, та частково на земельній ділянці, площею 0,1000 га, що належить їй на праві власності. У березні 2023 року на виконання вимог ст.55 Закону України «Про землеустрій» відповідач із метою присвоєння належній їй на праві власності земельній ділянці кадастрового номеру звернулась до сертифікованого інженера-землевпорядника ФОП [PERSON] для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Для виконання замовлення відповідач надала землевпоряднику усі необхідні документи, в тому числі: оригінал правовстановлюючого документу, а також нотаріально-засвідчену заяву, відповідно до якої вона не мала заперечень щодо зміни координат, площі та конфігурації належної їй земельної ділянки, які змінилися в результаті проведення її замірів землевпорядною організацією, а також надала свою згоду на реєстрацію в Державному земельному кадастрі відповідних змін щодо земельної ділянки. Згодом, інженером-землевпорядником їй було роз`яснено, що якщо зареєструвати земельну ділянку, площею 0,1000 га відповідно до державного акту серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року, то вона перетинатиметься з земельною ділянкою комунальної власності із кадастровим номером 7310136300:18:001:0013, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок з 2 під`їздами та 6-ма гаражами, внаслідок чого мешканці будинку будуть позбавлені права безперешкодно користуватись будинком, оскільки вхід у під`їзд фактично розташований на належній їй земельній ділянці. Фактично частина земельної ділянки, що розташована зі сторони фасаду та межує з автомобільною дорогою загального користування по [ADDRESS] , використовується співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] як територія для проходу та проїзду до будинку, до складу якого також входять приміщення гаражів. Окрім того, з топографо-геодезичного плану м. Чернівці вбачається, що на земельній ділянці, що була передана їй у власність у 2001 році, прокладено «червону лінію», що відіграє роль межі до запроектованого генеральним планом міста Чернівці розширення існуючої автомобільної дороги. Формуючи межі і кадастровий номер земельної ділянки комунальної власності, було вирішено змінити конфігурацію ділянки відповідно до фактичного користування земельною ділянкою без втрати площі, що становить 0,1000 га, щоб фасад багатоквартирного будинку не перебував на приватній земельній ділянці, у зв`язку з чим вдалось уникнути порушення прав мешканців будинку. На підставі зазначеної технічної документації було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092, що розташована по [ADDRESS] . У липні 2023 року нею також було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:18:001:0092, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування будинку, внаслідок чого сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами 7310136300:18:001:0094 (площею 0,054 га) та 7310136300:18:001:0095 (площею 0,046га). Після цього відбулась реєстрація її права власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що під час виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не було порушено будь-яких норм законодавства у сфері землеустрою, що мало б наслідком порушення прав та інтересів юридичних та фізичних осіб, держави, територіальної громади. Обидві земельні ділянки: орендована та ділянка, що перебуває у її власності, у подальшому мають бути передані для обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] , співвласниками якого створено ОСББ «Дубинська, 12». Зміна конфігурації земельної ділянки здійснена з врахуванням існуючих обмежень, із збереженням площі, з метою формування земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, створення зеленої зони для відпочинку мешканців будинку. Також [PERSON] посилалась на те, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області є неналежним відповідачем у справі та не повинно відповідати за позовом, оскільки діяло як державний реєстратор. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представником позивача було подано відповідь на відзив. У відповіді зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Обставинами справи, що наведені у позовній заяві зазначено, що 30.03.2023 року відділом №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092, що розташована по [ADDRESS] , площею 0,1000 га. Крім того, 27.09.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок реєстратором Чагорської сільської ради Чернівецької області здійснено реєстрацію права власності [PERSON] на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 7310136300:18:001:0094 (площею 0,054 га) та 7310136300:18:001:0095 (площею 0,046га). За приписами ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації. З огляду на зазначене вважає, що обраний спосіб захисту порушених прав Чернівецької міської ради, передбачений ст.391 ЦК України, ст.152 ЗК України, ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а отже є ефективним. Чинним законодавством передбачено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельної ділянки такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки допускається при виправленні вказаних помилок за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесення відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Таким чином, єдиним випадком, коли законодавством передбачено можливість зміни конфігурації земельної ділянки є виявлення помилки при перенесенні інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. За обставинами даного спору інформації або доказів щодо наявності помилки при перенесенні інформації з реєстрів немає, що виключає будь-які правові підстави для зміни конфігурації земельної ділянки [PERSON] 04.09.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 30.09.2024 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено державного реєстратора Чагорської сільської ради Чернівецького району Казимир Н.О. Третьою особою державним реєстратором Казимир Н.О. подано до суду письмові пояснення, в яких остання зазначила, що державну реєстрацію земельних ділянок було нею здійснено на підставі відомостей з Державного земельного кадастру, а тому прийняті нею рішення є правомірними. 15.10.2024 року протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено у якості третіх осіб Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та Головне управління Держгеокадастру в Київській області. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені у ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. У задоволенні позовних вимог просили відмовити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заперечувала проти задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Третя особа державний реєстратор [PERSON] пояснила, що її дії були правомірними. Під час здійснення державної реєстрації вона перевірила інформацію по спірним земельним ділянкам у Державному земельному кадастрі та, виявивши її, здійснила їх реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представники третіх осіб Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Головного управління Держгеокадастру в Київській області у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року належала земельна ділянка, площею 0,1000га, з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по [ADDRESS] . Зазначений державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету ЧМР №818/24 від 07.12.1999 року (а.с.15). На вказаному державному акті серії І-ЧВ №025512 також наявний план зовнішніх меж земельних ділянок із її зображенням. Зокрема, земельна ділянка розташована в межах поворотних точок від А до Б, від Б до В, від В до Г, від Г до А. 07.12.1999 року між відповідачем та ВК ЧМР на підставі рішення №818/24 від 07.12.1999 року було укладено договір на право тимчасового користування землею, за умовами якого [PERSON] передано в тимчасове користування земельну ділянку, площею 0, 1241 га строком на три роки для ведення городництва по [ADDRESS] (а.с.17-18). 05.07.2005 року рішенням ВК ЧМР №481/11 [PERSON] дозволено будівництво першої черги зблокованого індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, площею 0,10га по [ADDRESS] (а.с.11). Рішенням Чернівецької міської ради №881 від 08.12.2005 року надано [PERSON] дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду по [ADDRESS] , площею 0,0500 га для будівництва першої черги 4-квартирного зблокованого індивідуального житлового будинку за рахунок городньої ділянки, яка перебувала у неї в тимчасовому користуванні (а.с.12-13). Згодом, рішенням Чернівецької міської ради №19 від 25.05.2006 року затверджено проект відведення та надано відповідачу земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0517 га в оренду до 01.11.2008 року для будівництва першої черги чотириквартирного зблокованого індивідуального житлового будинку. Одночасно частину земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,517 га, надану рішенням ВК ЧМР від 07.12.1999 року №818/24 вилучено (а.с.14). У подальшому, 11.08.2006 року між відповідачем та ЧМР було укладено договір оренди землі, за умовами якого їй було передано в строкове платне користування земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,517 га до 01.11.2008 року для будівництва. Того ж дня між сторонами було укладено додатковий договір до договору оренди землі та визначено, що земельна ділянка передається для будівництва тринадцятиквартирного житлового будинку (а.с.19-23). 10.05.2011 року додатковим договором №3/3009 термін дії договору оренди продовжено до 29.04.2059 року. Судом також встановлено, що 30.03.2023 року відділом №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розробленої ФОП [PERSON] , здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092 ( [ADDRESS] , площею 0,1000 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на праві приватної власності на землю від 03.01.2001 року. При цьому, ФОП [PERSON] було змінено конфігурацію земельної ділянки, що була передана [PERSON] на підставі державного акту серії І-ЧВ №025512, внаслідок чого змінено розташування земельної ділянки, що відображено на викопіюванні з топографо-геодезичного плану м.Чернівці (а.с.41). Такі дії призвели до того, що відповідачу [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, на яку остання будь-яких прав не мала. Натомість, земельна ділянка, за рахунок якої було утворено земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:18:001:0092, належала до земель комунальної власності та перебувала у віданні Чернівецької міської ради. У подальшому, 18.07.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленої ФОП [PERSON] , відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Київській області було здійснено реєстрацію двох земельних ділянок: кадастрові номера 7310136300:18:001:0094 (площею 0,0540 га) та 7310136300:18:001:0095 (площею 0,0460га), що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092 ( [ADDRESS] ). Крім того , 27.09.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державним реєстратором Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області здійснено реєстрацію права власності за [PERSON] двох земельних ділянок: кадастрові номера 7310136300:18:001:0094 (площею 0,0540 га) та 7310136300:18:001:0095 (площею 0,0460га), що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092 ( [ADDRESS] ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.36-39). Із дослідженого судом викопіювання з топографо-геодезичного плану м.Чернівці встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:001:0092, з якої утворились поділені земельні ділянки, не передавалась у власність фізичній особі. Зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 7310136300:18:001:0094 цілком знаходиться на землях комунальної власності, а земельна ділянка з кадастровим номером 7310136300:18:001:0095 частково накладається на межі земельної ділянки, що передавалась [PERSON] у власність відповідно до державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року та частково розташована на землях Чернівецької територіальної громади. Розглядаючи аргументи сторін та даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного: Так, згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою\~статті 317 ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу та безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункти а, б частини першої статті 81 ЗК України). Водночас, пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Відповідно до\~статті 152 ЗК України\~ власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;\~\~\~\~\~д) застосування інших, передбачених законом, способів. Положеннями ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України унормовано, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з частиною першою\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частинами 3,4 цієї статті передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (частина сьома). Частиною тринадцятою\~статті 79-1 ЗК України\~визначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до\~Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно з приписами статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Згідно \~статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~Держгеокадастр та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру, передбачених законом відомостей, про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Статтею 9 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~визначено, що внесення відомостей до ДЗК і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність\~поданих документів\~вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до\~ статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята). Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Державна реєстрація\~земельної ділянки\~скасовується Державним\~кадастровим реєстратором,\~який здійснює\~таку реєстрацію,\~у разі: поділу\~чи об`єднання\~земельних ділянок; якщо\~протягом одного\~року з\~дня здійснення\~державної реєстрації\~земельної ділянки\~речове право\~на неї\~не зареєстровано\~з вини\~заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом\~рішення про\~скасування державної\~реєстрації земельної\~ділянки допускається\~виключно з\~одночасним припиненням\~таким рішенням\~усіх речових\~прав,\~їх обтяжень,\~зареєстрованих щодо\~земельної ділянки\~(за\~наявності таких\~прав,\~обтяжень). (ч.10 ст.24 Закону). Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положенням частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. \~Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зазначений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). \~Крім того, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення щодо державної реєстрації права, державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки має бути особа, право якої зареєстровано (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня\~\~2018 року у справі № 823/2042/16). У даному справі спірні правовідносини стосуються захисту прав Чернівецької міської ради на земельну ділянку. Підставою для звернення до суду з позовом у справі стала самовільна зміна відповідачем конфігурації земельної ділянки, внаслідок чого позивача було позбавлено правомочностей її власника. Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Посилання відповідачки на правомірність передачі їй у власність спірних земельних ділянок, з огляду на те, що площа земельної ділянки, що була передана їй у власність на підставі державного акту серії І-ЧВ від 025512 від 03.01.2001 року (0,10 га) не змінилась, а також те, що на сформованій на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року наявна червона лінія, суд відхиляє. Так, [PERSON] на момент набуття у власність земельної ділянки на підставі державного акту серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року була обізнана про наявність на ній червоних ліній, що підтверджується схемою земельної ділянки на державному акті. Від одержання саме цієї земельної ділянки у власність не відмовлялась. Окрім того,\~на підставі\~зазначеного акту\~ [PERSON] \~набула у\~власність конкретну\~земельну ділянку\~з установленими межами, певним місцем розташування, що регламентовано положеннями ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України. Змінюючи конфігурацію земельної ділянки та набувши таким чином у власність фактично іншу земельну ділянку, на яку правовстановлючі документи у неї були відсутні, відповідач діяла неправомірно, недобросовісно, не враховуючи інтереси її власника ЧМР. Суд вважає, що позивачем належним чином доведено порушення саме її прав при реєстрації спірних земельних ділянок, оскільки нескасована державна реєстрація таких унеможливлює реалізацію Чернівецькою міською радою правомочностей власника. Також, суд враховує положення ст. 27 Закону «Про державний земельний кадастр», відповідно до яких у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. Отже, вимога про скасування реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:18:001:0092 не є необхідною, а тому обраний позивачем спосіб захисту є повним та ефективним та призведе до відновлення порушеного речового права позивача. Урахувавши положення статей\~12,\~80,\~81,\~89 ЦПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність поданих сторонами доказів, суд встановив, що координати поворотних точок спірних земельних ділянок, які містяться в Державному земельному кадастрі,\~\~не відповідають каталогу координат поворотних точок цієї земельної ділянки, які містяться в державному акті на право власності на землю серії І-ЧВ №025512 від 03.01.2001 року, а тому приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ЧМР до [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області суд зазначає наступне. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зазначила, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Таким чином, встановивши, що Головне управління держгеокадастру в Чернівецькій області не здійснювало реєстрацію земельних ділянок та не порушувало прав позивача, суд приходить до висновку, що останнє є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовних вимог до Держгеокадастру в Чернівецькій області слід відмовити. За змістом\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.

Outcome: partial