Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири з надвірними будівлями, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м, що розташована по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Посилається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 343). Від сумісного проживання у шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 04 червня 2021 року, сторонами по справі було придбана спірна квартира, право власності на яку було оформлене на відповідача. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2024 року шлюб між сторонами по справі був розірваний. Вважає, що вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що була придбана за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Після припинення фактичних шлюбних стосунків сторони не змогли добровільно вирішити питання про поділ майна, нажитого в шлюбі, що стала причиною звернення до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 11 вересня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження (а.с.34). \~ \~ \~ \~25 вересня 2024 року від представника позивача адвоката Чемериса І.В. надійшла заява про витребування доказів (а.с.37-41). 25 вересня 2024 року від представника позивача адвоката Чемериса І.В. надійшла заява про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів. (а.с.42-47). 26 вересня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України (а.с.48-53). Ухвалою від 30 вересня 2024 року було задоволено заяву клопотання представника позивач адвоката Чемериса І.В. про витребування доказів (а.с.57). 04 жовтня 2024 року від представника позивача адвоката Чемериса І.В. до суду надійшло заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (а.с.61-67). 04 жовтня 2024 року до суду від представника позивача адвоката Чемериса І.В. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (а.с.80-97). Ухвалою від 07 жовтня 2024 року було задоволено заяву представника позивача адвоката Чемериса І.В. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (а.с.98-99). Ухвалою від 09 жовтня 2024 року було відмовлено в задоволення клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України (а.с.106). \~ \~ \~ \~В підготовче судове засідання позивач та представник позивача адвокат Чемерис І.В. не з`явилися Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі ухвалення рішення у справі просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Валько І.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Просить покласти на відповідача 1/2 частину судових витрат, а 1/2 частину судових витрат повернути позивачу в зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог. Крім того, просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені в межах розгляду даної справи. \~ \~ \~ \~Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Своє право на майно, нажите за час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, підтверджує: - копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області; - копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області; - копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2024 року по справі № 359/5841/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 393236600 від 02 вересня 2024 року; - копією Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф. (реєстровий номер 956); - копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 260076161 від 04 червня 2021 року; - копією довідки Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 24-22/35 від 17 червня 2021 року; - матеріалами нотаріальної справи щодо Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф. Суд приймає до уваги подані позивачем та її представником докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. \~ \~ \~ \~ Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1, 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В силу ст. 68 цього Кодексу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В силу ч. 2 ст. 370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 листопада 2018 року по справі № 405/2391/15-ц зазначає, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Приймаючи до уваги, що спірна квартира була придбана сторонами по справі під час перебування у зареєстрованому шлюбі (ця\~обставина не\~оспорюється відповідачем), кошти на її придбання були спільною сумісною власністю подружжя, будь-яких доказів зворотного з цього приводу надано не було, суд приходить до висновку, що квартира є спільною сумісною власністю сторін по справі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 вищезазначеної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Відповідно ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, розгляд справи по суті ще не розпочався, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України поверненню на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору в розмірі 605 грн 60 коп. Крім того, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року було накладено заборону на відчуження на квартиру з надвірними спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки про необхідність скасування заходів забезпечення позову клопотали представники обох сторін по справі, суд дійшов висновку про скасування засобів забезпечення позову, накладених ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.60, 61, 63, 68, 70 СК України, ст.ст.355, 368, 370 ЦК України,

Outcome: approved