Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису про його народження, зазначивши в графі «батько» [PERSON] , змінити по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », виключити запис про [PERSON] як батька. Позов обгрунтовано тим, що у грудні 2014 року він познайомився з [PERSON] (на той час [PERSON] ) [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] .. Деякий час вони періодично зустрічалися та мали інтимні стосунки. У листопаді 2015 року у [PERSON] народився син [PERSON] , батьком якого записаний її чоловік [PERSON] .. Відповідний актовий запис складено відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 04.12.2015 за №2040. Починаючи з 2017 подружні стосунки [PERSON] та [PERSON] фактично припинились, 25.11.2019 їх шлюб було розірвано в судовому порядку. Він з [PERSON] продовжував зустрічатися, починаючи з 2020 стали жити цивільною сім`єю, а 27.05.2022 зареєстрували шлюб. Весь час мав переконання, що батьком дитини Христини - [PERSON] , є [PERSON] . Цієї ж думки притримувались і наразі притримується сама [PERSON] , хоча і припускає ймовірність його батьківства. Після проведення 13.09.2023 ДНК-тесту (молекулярно-генетичної експертизи) на встановлення батьківства з`ясувалось, що [PERSON] є його сином. У зв`язку з чим він має право на встановлення свого батьківства та внесення відповідних змін до актів цивільного стану. Ухвалою Чорнухинського районного суду від 25.12.2023 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання встановлення строки для подання відзиву та пояснень (т.1, а.с.29-30). 01 березня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу - десятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень (т.1, а.с.128). Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виключення зі складу співвідповідачів [PERSON] та її залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, передачу справи до №549/419/23 за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва, визнанні зловживанням процесуальними правами (т.1, а.с.142-143). 29 березня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Ахрамовича Я.І. про застосування до позивача [PERSON] наслідків зловживання процесуальними правами відмовлено (т.1, а.с.183-184). 03 квітня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області клопотання представника позивача задоволено, у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено (т.1, а.с.191-193). Ухвалою Чорнухинського районного суду від 19.06.2024 провадження у справі поновлено (т.2, а.с.1). 12 липня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (т.2, а.с.23). 02 жовтня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про відвід судді Чорнухинського районного суду Полтавської області Крєпкого С.І. відмовлено. У поданому відзиві на позов представник відповідача [PERSON] адвокат Ахрамович Я.І. прохав відмовити у задоволенні позову виходячи з такого (т.1 а.с.98-103). 02 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, за час перебування в якому у них народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не було відомо про обставини, викладені позивачем, він перебував у шлюбі з [PERSON] і жодних підстав сумніватися у походженні дитини не мав. З моменту, коли [PERSON] стало відомо про вагітність колишньої дружини, він постійно піклувався про її благополуччя та благополуччя майбутньої дитини. Після народження сина він належним чином виконував свої батьківські обов`язки, піклувався про забезпечення найкращих інтересів сина, зокрема, прийнявши рішення розірвати шлюб [PERSON] і [PERSON] уклали Договір про визначення місця проживання дитини (далі - Договір), умов її утримання та участі батьків у її вихованні. Так, відповідно до п.1.4 Договору, після підписання Договору батько продовжує брати участь у вихованні та забезпеченні повного, всебічного і гармонійного розвитку дитини до досягнення нею повноліття, яка буде полягати в тому числі (але не обмежуватись) у спілкуванні батька з дитиною, регулярних зустрічах, тимчасовому проживанні дитини разом з батьком, спільних поїздках батька та дитини як по території України, так і за її кордон. Жодні обмеження на участь батька у вихованні дитини не допускається. Відповідно до п.1.5 Договору, після його підписання батько зобов`язується брати участь в утриманні дитини ( у грошовій або натуральній формі) щомісячно в сумі, визначені за домовленістю сторін, але не менше ніж 5000 гривень щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття. Ці та інші батьківські обов`язки, передбачені Договором та чинним законодавством, [PERSON] виконував у повному обсязі та продовжує виконувати незважаючи на обмеження, встановлені позивачем та [PERSON] без належних правових підстав. Крім того, з моменту неправомірного порушення позивачем та [PERSON] права дитини на спілкування з батьком, [PERSON] було вжито ряд заходів, спрямованих на відновлення порушених прав дитини. Так, 02.11.2023 [PERSON] отримав з номеру [PERSON] повідомлення у додатку «Viber», що вона ніби-то більше не вважає його батьком їх спільного сина, і що його біологічним батьком завжди був її теперішній чоловік - [PERSON] 03 листопада 2023 року він отримав від Христини повідомлення у додатку «Viber», що вона більше не дасть йому можливість ані бачитись, ані спілкуватися із сином. Також, 03.11.2023, поспілкувавшись з позивачем, [PERSON] стало відомо, що дитину у нього відібрав він перебуваючи у змові з [PERSON] ( з його слів). 04 листопада 2023 року у зв`язку з незаконними діями [PERSON] та [PERSON] було подано заяву до поліції (№33447). Також, 06.11.2023 він звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою (зареєстровано за №10658/ОП/Г470), у якій просив звернутися до поліції, оскільки дії матері сина та [PERSON] носять характер кримінального правопорушення, та визначити місце проживання дитини з ним - батьком дитини (т.1, а.с.95-104). Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року( далі- Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Наведені вище факти свідчать про те, що [PERSON] дійсно любить свого сина, постійно турбувався про благополуччя дитини, і якнайкращого забезпечення прав та інтересів сина. Поряд з тим, позивач, маючи усі підстави допускати, що є біологічним батьком дитини, протягом 9 років життя дитини навіть не намагався перевірити та підтвердити факт свого батьківства і звернутися з позовом про визначення батьківства, що свідчить про намір ухилення від батьківських обов`язків, що були б покладені на нього після встановлення батьківства. На разі дії позивача та [PERSON] не направлені на покращення ані матеріального ані емоційного стану дитини. Навпаки, прийняття рішення у справі, яким буде визнано батьківство особи, яку дитина сприймає своїм вітчимом і скасування батьківства стосовно людини, з якою дитина вже 9 років живе у любові та злагоді, визнає її своїм батьком, вочевидь завдасть сильного стресу малолітньому [PERSON] . А тому з метою захисту прав, забезпечення найкращих інтересів дитини, та створення найбільш сприятливих умов для життя та розвитку дитини, наявні підстави для відмови у задоволенні позову. У відповіді на відзив (т.1, а.с.129-131) представник позивача проти аргументів представника відповідача заперечує посилаючись на те, що виклад у відзиві обставин, пов`язаних з описом виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків, не має жодного відношення до предмету спору. Низка посилань в цьому зв`язку на норми законодавства та матеріали вітчизняної та європейської судової практики також виглядала б доречною при розглядів спорів між батьками, іншими особами спору щодо виховання дитини, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, як це прямо передбачено ч.2 ст.171 СК України. При вирішенні спору про визнання батьківства не має жодного значення думка дитини, ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків. Домінуючу роль в такому випадку відіграють докази, отримані із застосуванням апаратних технологій на базі генетичних наукових досліджень (наприклад, звіт про встановлення батьківства, наданий позивачем до позовної заяви). Проте відповідач у своєму відзиві ніяким чином не торкається спростування вказаного доказу, взагалі по суті не заперечуючи проти батьківства позивача (т.1, а.с.129-131). У запереченнях на відповідь на відзив (т.1, а.с.152-154) представник відповідача [PERSON] не погоджуються з міркуванням представника позивача, наведених у відповіді на відзив, що при вирішенні спору про визнання батьківства не мають значення ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків та думка дитини. Нормами як національного так і європейського законодавства передбачено, що перш за все в усіх діях щодо дітей, у тому числі під такими діями мається на увазі і вирішення питання щодо прав та інтересів дитини в судових справах, найбільша увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також це підтверджується відповідною судовою практикою. Відповідно при вирішенні даного спору слід врахувати ставлення відповідача [PERSON] до виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема той факт, що [PERSON] постійно турбувався про благополуччя дитини та дійсно любить свого сина. Водночас, для вирішення даного спору має значення те, що дії позивача та відповідача [PERSON] не направлені на покращення ані матеріального, ані емоційного стану дитини. Також зазначає, що докази належного виконання свої батьківських обов`язків, надані відповідачем [PERSON] , мають значення для розгляду справи і мають бути враховані під час ухвалення судового рішення. Задоволення позовних вимог призведе до порушення прав та інтересів дитини і [PERSON] , а тому, з метою захисту прав, забезпечення найкращих інтересів дитини, та створення найбільш сприятливих умов для життя та розвитку дитини, наявні підстави для відмови у задоволенні позову (а.с.152-154). Позивач [PERSON] у підготовчому засіданні 29.03.2024 року позов підтримав. В подальшому в судові засідання не з`являвся обмежившись представництвом своїх інтересів через представника. Представник позивача позов фактично підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Вважає співвідповідача [PERSON] також такою, що повинна відповідати за позовом. Крім того, пояснив, що з роками дитина становилась візуально дуже схожа на позивача, у зв`язку з чим було замовлено аналіз ДНК на батьківство. Після проведення цього аналізу 13.09.2023 [PERSON] стало відомо про своє батьківство. Відповідач [PERSON] був присутній у підготовчому засіданні 13.02.2024, за наслідками якого за клопотанням його представника засідання було відкладено, в подальшому представництво його інтересів здійснював представник. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ахрамович Я.І. позов не визнав фактично з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях, прохав відмовити в задоволенні позову по суті позовних вимог. Крім того зазначив, що позивач та його представник нехтують інтересами дитини, відсутні повага до Закону, родини. Відповідач тривалий час виховує сина, цікавиться його життям, брав участь в утриманні. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб з метою заявлення позивачем прав на дитину. Доказів щодо спорідненості позивача з дитиною матеріали справи не містять, оскільки доданий позивачем тест був проведений недержавною установою, яка самостійно не проводить забір матеріалу для ДНК тесту, а ТОВ "Мама Папа", якій судом було призначено проведення експертизи, не має ліцензії на проведення судових експертиз з встановлення батьківства. В ході проведення експертизи [PERSON] не залучався до участі в цьому процесі, не був присутнім під час відбору генного матеріалу, працівники товариства, не будучи повідомленими про кримінальну відповідальність та експертами, могли взяти на аналіз матеріал однієї і тієї ж особи. Також клопотав застосувати строк позовної давності (т.2.а.с.56), оскільки на момент розгляду цього позову позивач перебуває загалом у стосунках з [PERSON] близько 10 років. З огляду на значну тривалість даних відносин, а також того факту, що позивач мав інтимні стосунки з матір`ю дитини, він міг дізнатися про своє батьківство протягом цього часу. Отже, позивачем без поважної причини було пропущено строк позовної давності для пред`явлення позову про визнання батьківства. Позов не містить доказів, що підтверджували б необізнаність позивача щодо факту батьківства. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, у направленому листі з посиланням на приписи ст.ст.128, 134, 135 СК України, Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р., прохала надавати інформацію щодо призначення судових засідань, за результатами розгляду направити копію ухваленого рішення (т.2, а.с.71). Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний запис №2040 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (т.1, а.с.22). 13 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу посвідчено договір між [PERSON] і [PERSON] про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні дитини, номер у реєстрі №7444, відповідно до якого дитина проживає разом з матір`ю. Батько і мати спільно піклуються про дитину, займаються її вихованням та утриманням, після підписання договору батько продовжує брати участь у вихованні та забезпеченні повного всебічного і гармонійного розвитку дитини до досягнення нею повноліття. Батько зобов`язується брати участь в утриманні дитини щомісячно в сумі, визначеній за домовленістю сторін, але не менше 5000 грн щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття (т.1, а.с.105-107). 25 листопада 2019 року рішенням Подільського районного суду міста Києва шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (т.1, а.с.20-21). 27 травня 2022 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , дошлюбне прізвище " [PERSON] " (т.1, а.с.19). Як видно із звіту про встановлення батьківства ДНК Endeavor DNA Laboratories, ймовірність встановлення батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] становить 99,999999% (т.1, а.с.23). Результат тесту містить посилання, що він носить виключно інформаційний характер. Зразки не відбиралися з верифікацією. Імена пацієнтів походження зразків не можуть бути підтверджені. З скриншотів електронної переписки вбачається спілкування [PERSON] і [PERSON] з приводу побачень з [PERSON] , в яких остання відмовляє позивачу щодо його зустрічі з дитиною (т.1, а.с.108-109). [PERSON] 06.11.2023 звертався з заявою до служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві про перебування у небезпеці його сина [PERSON] , який утримується третьою особою - [PERSON] , який не є його ані родичом, ані близькою людиною (а.с.110-111), а 10.11.2023 - зі скаргою на бездіяльність служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до Міністерства соціальної політики України, у якій просив зобов`язати службу здійснити розгляд його заяви від 06.11.2023, вчинити відповідні дії, спрямовані на захист прав його дитини (т.1, а.с.112-115). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. На виконання цих обов`язків суд має з`ясувати у позивача предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). У відповідача суд з`ясовує суть та характер заперечення проти позову й на підставі з`ясованого визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору (предмет доказування). Згідно зі статтею 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Згідно із ч.ч.1,4 ст.12, ч.ч.1,6 статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК Українипередбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч.2, абз.2 ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлено особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Правовідносини про встановлення батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, регулюються положеннями статті 129 СК України. Відповідно до ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До позовної вимоги про визнання батьківства згідно з частиною першою статті 129 СК України застосовується позовна давність в один рік, який починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Предметом доказування в цьому разі є відсутність кровної спорідненості між дитиною і чоловіком, записаним як батько в актовому записі про народження дитини, та наявність такої спорідненості між дитиною й особою, яка вважає себе її батьком. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved