Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

24 жовтня 2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 686/10274/24, яким просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп., оскільки дані вимоги не були вирішенні судом під час ухвалення 15.10.2024 року рішення по даній справі. 04 листопада 2024 року представник відповідачки [PERSON] подала до суду заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, зазначивши, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору і в разі, якщо рішення суду ухвалено не на її користь. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то представник вказала, що відповідачка - пенсіонерка, єдиним доходом якої є пенсія по інвалідності. Сума витрат на правову допомогу, заявлена представником позивача до стягнення, дорівнює доходу [PERSON] за чотири місяці, що є занадто великою сумою для неї. У зв`язку з наведеним, представник відповідачки просила суд зменшити розмір витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав вимоги заяви, просив суд ухвалити додаткове рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суду. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суду, додатково зазначивши, що представником позивачки не надано суду доказів оплати послуг з правничої допомоги, не надано детального опису виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, обсяг виконаної роботи адвокатом не співмірний заявленим витратам. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та її представника, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог заяви з наступних підстав. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.10.2024 року по цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , до [PERSON] про стягнення боргу,позовні вимоги було задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 18.01.2024 року в розмірі 61 023 грн. 00 коп., в задоволенні решти вимог відмовлено. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. Так, у позовній заяві від 12.04.2024 року позивачкою [PERSON] зазначено вимогу про стягнення на її користь з відповідачки 10\~000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.Окрім того, до позовної заяви долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року; попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу від 12.04.2024 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №\~\~№ 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі\~підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості\~підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,\~за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу\~\~адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. Судом встановлено, що представником позивача надані суду докази, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу, а тому, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Згідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, заперечень представника відповідача, принципів розумності та співмірності, часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру 4\~000 грн. 00 коп. Окрім того, судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3581972389.1 від 12.04.2024 року. Оскільки позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, то вона має право згідно ст. 141 ЦПК України на стягнення на її користь суми судового збору пропорційно до розміру задоволених судом вимог, а саме, 1\~091 грн. 17 коп. Проте, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (що підтверджують копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] та копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 942882), а тому згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору навіть у разі, якщо рішення ухвалено не на її користь. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, враховуючи вищевикладене, клопотання представника позивачки підлягає частковому задоволенню, та з відповідачки [PERSON] та користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 4\~000 грн. 00 коп., також на користь позивачки з державного бюджету слід стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 1\~091 грн. 17 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved