Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є особою похилого віку та має другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з аварією на ЧАЕС. Позивач отримує пенсію по інвалідності та має пенсійне посвідчення від 21.05.2003 року. Через похилий вік, численні захворювання та наявну групу інвалідності позивач потребує сторонньої допомоги та догляду. Відповідач, яка є її дочкою, допомоги не надає, не піклується про неї, не цікавиться її станом здоров`я, ухиляється від надання допомоги, будучи при цьому здоровою і працездатною. На даний час допомогу позивачу надає її син [PERSON] . А тому позивач просить суд встановити факт ухилення відповідачки від догляду своєї непрацездатної матері та стягнути з неї аліменти на утримання матері в розмірі 1\\6 частини усіх видів заробітку.. Позивачка в судове засіданнія не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала. Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечила і суду пояснила, що згідна сплачувати аліменти на утримання матері. Третя особа [PERSON] з позовом згідний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є особою, яка досягла пенсійного віку та являється інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пв`язаного з аварією на ЧАЕС. Згідно з висновком про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуваися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 21.02.2024 року, виданим КНП КМР «Центр Первинної Медико-Санітарної допомоги Амбулаторія загальної практики сімейної медицини, позивач потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Позивачка [PERSON] має двох повнголітніх дітей - відповідачку [PERSON] та третю особу - [PERSON] . Отже, оскільки Позивач є непрацездатною, особою пенсійного віку та має численні захворювання, то діти Позивача - Відповідач та [PERSON] в силу положень Конституції України та Сімейного кодексу України мають надавати їй допомогу. Зокрема, Відповідачка, яка є донькою Позивачки, зобов`язана їй допомагати, та доглядати за нею. Втім, Відповідачка такого обов`язку фактично не виконує, не допомагає Позивачу, не піклується про неї, не цікавиться її станом здоров`я, не допомагає в побутовому обслуговуванні та з іншими життєвими питаннями При цьому Відповідачка є психічно та фізично здоровою, працездатною, будь-які обставини, які перешкоджали б їй доглядати за Позивачем, відсутні. Викладене свідчить, що Відповідач не виконує свого обов`язку по догляду за своєю непрацездатною матір`ю, тобто Позивачем, яка потребує допомоги та догляду. На даний час допомогу Відповідачу надає тільки її син - [PERSON] , що підтверджується актом проведення обстеження сім`ї від 29.02.2024 року №24, рішенням про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги із догляду на непрофесійній основі від 21.03.2024 року, [PERSON] надає позивачці догляд на непрофесійній основі. Втім, отримання допомоги від одного з дітей автоматично не означає, що такої допомоги достатньо та не звільняє іншу дитину, в даному випадку Відповідачк, у від надання допомоги своїй матері. Так, Відповідач та [PERSON] однаковою мірою є дітьми Позивача та мають обов`язок їй допомагати, утримувати. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язав піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв 'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, II чи III групи, що випливає також зі змісту ч. 3 ст. 75 СК України. Відповідно до ч.1,3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про та турботу та надавати допомогу, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатиість батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Позивач по справі досяг пенсійного віку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачки від сплати аліментів на утримання позивача. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка отримує пенсію та являється інвалідом 2 групи, отримує допомогу від третьої особи - сина [PERSON] , суд вважає необхідним стягнутиз відповідачки, якає працездатною і може утримувати свою непрацездатну матір, аліменти на її утримання у розмірі 1\\6 частини її доходу, щомісячно. Однак, в задоволенні позову в частині встановлення факту ухилення особи від надання допомоги своїй непрацездатній матері, яка її потребує, слід відмовити, поскільки в Ухвалі ВП ВС від 26 жовтня 2023 року у справі № 201/5972/22 (частина ІІ), КЦС ВС звертав увагу на те, що справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження за правилами ЦПК України. Розгляд справ окремого провадження має свої особливості, які не властиві та не притаманні цивільному судочинству. До того ж перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним, а судова практика щодо розгляду порушеного заявником питання в окремому провадженні з урахуванням мети встановлення відповідного факту та наявності або ж відсутності спору ВС ще не сформована, що свідчить про необхідність вирішення ВП ВС цих актуальних між`юрисдикційних питань. Правова проблема постає під час дії правового режиму воєнного стану у значній кількості поданих заяв, позовів на території України про встановлення факту самостійного виховання дитини (інших фактів, які пов`язані з реалізацією права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) чи оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що перебували та перебувають на розгляді в судах та рішення у яких можуть бути винесені найближчим часом. Судові витрати в повному обсязі покласти на відповідачку..

Outcome: approved