Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

22 травня 2024 року позивачка в особі представника, адвоката Ломакіна В. В. звернулася до суду з цим позовом, отриманим судом 24 травня 2024 року. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] дізналася, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з підстав існування розписки про отримання [PERSON] 27 листопада 2021 року від [PERSON] 186000,00 грн. Позивачка впевнена, що будь-яких грошових коштів вона від відповідача не отримувала і між сторонами не виникли правовідносини за договором позики. Вказує, що сторони познайомились приблизно влітку 2021 року. Вони разом за участю ще третьої особи виявили намір сумісно займатися підприємницькою діяльністю купівлею-продажем відповідної групи товарів. Всі учасники вкладали власні кошти у загальну справу. Поступово між учасниками виникло непорозуміння, яке привело до припинення відносин. Після чого відповідач за його усною заявою вказав про заборгованість позивачки перед ним. Під час зустрічі позивачка намагалася пояснити відповідачеві те, що не отримувала грошових коштів від відповідача. Зазначає, що під психологічним впливом зі сторони відповідача у виді погроз звернення до правоохоронних органів та притягнення позивачки до покарання інших 27 листопада 2021 року позивачка написала розписку. Вказує, що відповідач має юридичну освіту та свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю, розуміє, як планувати ведення діалогу, чим залякати та як правильно скласти текст розписки для відсутності сумнівів у суду. Звертає увагу на те, що позивачка не має юридичної освіти, не розуміє тонкощі та нюанси, які можуть так чи інше позначитися на її обов`язках щодо змісту розписки та її обов`язкових реквізитів. Знаходячись під тиском, при цьому ще хвилюючись через здоров`я дитини, яка на днях пройшла курс важкого лікування, позивачка писала під диктовку розписку. Після отримання розписки відповідачем запропоновано позивачці пройти тест на поліграфі та відбулася домовленість, що якщо поліграф підтвердить відсутність отримання грошей від відповідача останній не буде вимагати їх повернення. За результатами тесту встановлено, що позивачка говорить правду. Після проходження тесту відповідач запевнив позивачку про невжиття ним дій щодо звернення до суду, однак розписку не повернув. Зазначає, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Представник позивачки вказує, що оскільки оригінал розписки знаходиться у відповідача, позивачка змушена просити суд зобов`язати відповідача надати оригінал розписки від 27 листопада 2021 року для огляду, у зв`язку з чим звернеться до суду з окремим клопотанням. Позивачка має намір довести, що позикодавець не передавав кошти позичальнику, а отже договір позики є неукладеним. Договір позики не був укладений, оскільки гроші за розпискою не передавались. В якості правових підстав позову посилається на положення ст. 202, 207, 640, 646, 1046, 1047, 1051 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Постановленою судом ухвалою від 03 червня 2024 року позовна заява залишена без руху, в тому числі з підстав не зазначення позивачкою у позові доказів, що підтверджують обставини викладені нею щодо: ведення сумісного бізнесу та вкладення особистих коштів; знаходження позивачки під психологічним тиском 27 листопада 2021 року; укладення позивачкою договору під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини тощо. 06 червня 2024 року позивачкою в особі представника, адвоката Ломакіна В. В. подана заява на виконання ухвали суду про залишення позову без руху. В заяві позивачкою усунуті недоліки позовної заяви. В частині виконання п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України надані пояснення, згідно з якими розуміючи важкість доведення факту не отримання грошей у борг, коли є папірець з текстом та підписом, свідків немає, відповідач буде наполягати на тому, що гроші позивачка від нього 27 листопада 2021 року отримувала, єдиним шансом довести свою правоту, позивачка вважає лише проведення психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа, на яке позивачка погодиться. Для встановлення обставин у справі, на які посилається позивачка, які мають значення для вирішення спору, а саме на те, що грошові кошти від відповідача вона 27 листопада 2021 року не отримувала ні у борг, ні на будь-яких інших умовах, необхідні спеціальні знання, то позивачка вважає за необхідне просити суд призначити у справі судову комплексну психолого-почеркознавчу експертизу із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа. В процесі експертизи позивачці будуть поставлені відповідні питання, які будуть погоджені із судом, відповіді на які допоможуть позивачці довести те, що грошові кошти, про отримання яких свідчить розписка від 27 листопада 2021 року вона 27 листопада 2021 року не отримувала від відповідача. У зв`язку з цим, позивачка буде звертатися до суду з окремим клопотанням і докази, що підтверджують обставини, викладені позивачкою в позові, будуть отримані в процесі розгляду справи. Постановленою судом ухвалою від 08 липня 2024 року відкрите провадження у справі. Справу призначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Установлено відповідачеві п`ятнадцятиденний\~строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. 19 серпня 2024 року поштовий конверт з ухвалою суду та копією позову, направлений відповідачеві повернутий суду з відміткою відділення поштового зв`язку: «за закінченням строку зберігання». Постановленою судом окремою ухвалою від 23 вересня 2024 року, після закінчення строку щорічної відпустки головуючого судді, визнано неналежним виконання обов`язків Акціонерним товариством «Укрпошта» у місті Новомосковськ Дніпропетровської області відділення поштового зв`язку № 51200, що порушує вимоги чинного законодавства, а саме Правил надання послуг поштового зв`язку. Зобов`язано Акціонерне товариство «Укрпошта» та поштове відділення № 51200 у місті Новомосковськ Дніпропетровської області надати суду протягом п`яти днів з дня отримання вказаної ухвали суду письмову відповідь, в якій зазначити причини неналежного виконання Правил надання послуг поштового зв`язку та про прийняті заходи щодо недопущення порушення зазначених Правил. Зобов`язано поштове відділення № [NUMBER] у місті Новомосковськ Дніпропетровської області усунути і не допустити повторення зазначених у цій ухвалі порушень під час вручення судової повістки-повідомлення, зокрема адресату: [PERSON] ( [ADDRESS] ). Забезпечити вручення адресату поштових відправлень з позначкою «Судова повістка» під розписку або повернення відповідних поштових відправлень за зворотною адресою не пізніше ніж протягом наступного робочого дня із зазначенням причини невручення, які відповідають ст. 128 ЦПК України, а саме з відмітками про відмову отримати судову повістку або про відсутність особи за вказаною на конверті адресою. Направлено повторно копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження відповідачеві. 29\~жовтня 2024\~року поштовий\~конверт з\~ухвалою суду\~та копією\~позову,\~направлений відповідачеві\~повернутий суду\~з відміткою\~відділення поштового\~зв`язку:\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою». Всилу п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Станом на 31 жовтня 2023 року відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача, клопотань позивача, відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, висновує таке. Пунктом четвертим статті другої та статтею чотирнадцятою Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що змагальність є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України). За положеннями ст. 77 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини третьої п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з частинами 2 4, 8 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до частин другої та шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з частинами першою - третьою статті 102, частиною першою статті 106 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Так, ухвалою суду про залишенням позову без руху від 03 червня 2024 року судом звернуто увагу позивачки на необхідність зазначення доказів, що підтверджують викладені в позовній заяві обставини щодо: ведення сумісного бізнесу та вкладення особистих коштів; знаходження позивачки під психологічним тиском 27 листопада 2021 року; укладення позивачкою договору під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини тощо. У позовній заяві позивачка вказує, що звернеться до суду окремим клопотанням про витребування оригіналу розписки для огляду, оскільки такий знаходиться у відповідача. У заяві про виконання ухвали суду позивачкою зазначено, що позивачка буде звертатися до суду з окремим клопотанням про призначення у справі судової комплексної психолого-почеркознавчої експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа і докази, що підтверджують обставини, викладені позивачкою в позові, будуть отримані в процесі розгляду справи. Жодних клопотань як до позовної заяви, так і до заяви на виконання ухвали суду позивачка не долучає, у заяві по суті справи та у заяві з процесуальних питань не пояснює причини, з яких доказ не може бути поданий у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказ. Не наводить правових підстав необхідності наступного заявлення нею клопотання про витребування оригіналу розписки для огляду, з огляду на викладення у позовній заяві пояснень, що вона сама склала розписку, копію якої надає. Підстав неможливості проведення експертизи за власним замовленням також не пояснює. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників правовідносин. Таким чином суд висновує, що позивачка через свого представника, який є адвокатом, подавши свої докази з позовною заявою та заявою на виконання ухвали суду про залишення позову без руху реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування. Наданими суду доказами встановлено, що з засвідченої представником позивачки копії розписки, складеною російською мовою 27 листопада вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 186\~000 грн. Зобов`язалася повернути у строк до 08 березня 2022 року. Розписку засвідчено підписом [PERSON] з її прізвищем, ініціалами /а.с.6/. З даних офіційного Інтернет сайту Національної асоціації адвокатів України вбачається, що [PERSON] має свідоцтво адвоката № 2376 від 24 листопада 2017 року /а.с.9/. З урахуванням позиції позивачки у справі, суд приходить висновку про існування між сторонами спору щодо визнання неукладеним договору позики через заперечення позивачкою факту отримання грошових коштів та вільності волі позивачки на складення документу, який підтверджує факт передачі грошей. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15 (провадження № 61-3741св19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Як убачається з позовної заяви, основною підставою позову є визнання оспорюваного договору позики неукладеним відповідно до вимог статті 1051 ЦК України, оскільки грошові кошти за цим договором позивачка не отримувала. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України). З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22). Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 187/1017/19 (провадження № 61-4155 св 23) частина перша статті 1051 ЦК України, з метою доведення перед судом безгрошовості договору позики у письмовій формі, допускає застосування будь-яких доказів, в тому числі і свідчення свідків, однак лише за умови, коли особа, яка посилається на такий доказ (свідчення свідків) доведе, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Так, судом установлено, що в провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебувала справа № 206/3869/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, предметом якого є стягнення заборгованості за договором позики від 27 листопада 2021 року, на підтвердження укладення якого надана розписка. 01 липня 2024 року у справі ухвалене рішення, яке набрало законної сили 17 вересня 2024 року. Вказаним рішенням, зокрема, позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 242 864,60 грн, яка складається з основної заборгованості у розмірі 186 000 грн, 50 199, 18 інфляційних втрат та 6 665,42 грн 3% річних. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики не дійсним відмовлено. З рішення суду у справі № 206/3869/23 вбачається, що підставою зустрічного позову є те, що сторони вели спільний бізнес, виникнення непорозуміння, думка [PERSON] про те, що [PERSON] отримала гроші від нього, психологічний тиск зі сторони [PERSON] , який є адвокатом та під яким [PERSON] склала розписку, домовленість щодо поліграфу, проходження тесту зі встановленням правдивості [PERSON] , відсутності факту отримання грошових коштів [PERSON] . Рішенням суду у справі № 206/3869/23 встановлено, зокрема, що між [PERSON] до [PERSON] 27 листопада 2021 року укладено договір позики. На підтвердження укладення договору та отримання коштів, [PERSON] особисто написано розписку про те, що вона отримала коштів в сумі 186 000 гривень. Відповідно до умов розписки, відповідач за первісним позовом зобов`язувалась повернути зазначену суму коштів до 08 березня 2022 року, оригінал якої позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом надано для долучення в якості письмових доказів до матеріалів справи. Суд оцінює вказану розписку як борговий документ, який підтверджує існування між сторонами позикових зобов`язань, тобто наявності між позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , та відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] правовідносин за договором позики зі змісту наданої розписки, написання та достовірність якої [PERSON] підтвердила у судовому засіданні. Зміст спірної боргової розписки не є суперечливим і достовірно підтверджує укладення договору позики між сторонами, тобто є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування. Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] суду не доведено, що нею, як позичальником від позикодавця позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , не були одержані, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором сума грошей, зазначена в розписці, написаною нею власноруч, не надано достовірних доказів обставин, на які вона посилається у своїй зустрічній позовній заяві. Також ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року у справі № 206/3869/23 в задоволенні клопотання представника [PERSON] , адвоката Ломакіна В. В. про призначення комплексної судової психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа відмовлено. З ухвали суду вбачається, що підставою для відмови, окрім іншого вказано, що аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що законодавець дозволяє використання поліграфа як джерела вірогідної інформації про особу можливе лише у вузькому професійному колі (Інструкція про порядок використання поліграфів у Національній поліції України, затверджена Наказом МВС України від 13 листопада 2017 року № 920; порядок проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у Державному бюро розслідувань, затверджений постановою КМУ від 11 травня 2017 року № 449; положення про психологічне забезпечення в Національній гвардії України, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 грудня 2016 року № 1285 тощо). Результати опитування із застосуванням поліграфа щодо належного виконання відповідачем договірних зобов`язань не можуть бути достовірним та допустимим доказом та бути підставою як для задоволення вимог позивача, так і для відмови в позові, оскільки таке опитування проводиться з метою отримання орієнтовної інформації. Висновок психофізіологічного опитування особи з використанням поліграфа не відноситься до висновків експерта чи документів в розумінні доказів та доказування, результати перевірок мають орієнтовне значення, висновки мають ознаки вірогідності. Отже обставини укладення оспорюваного договору позики від 27 листопада 2021 року під впливом психологічного тиску були предметом розгляду у справі № 206/3869/23 і факт укладення договору під впливом під впливом психологічного тиску не знайшов свого підтвердження, а виходячи з положень статті 1051 ЦК України оспорювання договору позики та доведення, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, не може ґрунтуватись лише на свідченнях свідків. Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Щодо посилань представника позивачки на необхідність огляду оригіналу боргової розписки від 27 листопада 2021 року та можливого заявлення клопотання про витребування оригіналу розписки від відповідача суд ураховує, що таке клопотання у встановлені ЦПК України строки не заявлене, крім того, з рішення суду у справі № 206/3869/23 вбачається, що оригінал розписки надано для долучення в якості письмових доказів до матеріалів справи № 206/3869/23. Щодо посилань представника позивачки на можливе заявлення клопотання про проведення експертизи, то таке клопотання у встановлені ЦПК України строки не заявлене, висновків експерта на замовлення позивачки суду не надано, крім того такий висновок, з урахуванням норм чинного законодавства України, є недопустимим доказом. Щодо посилань позивачки на безгрошовість договору та тиск зі сторони відповідача під час складення розписки, нетиповий психологічний стан позивачки при укладенні договору то позивачка в позовній заяві не посилається та не надає доказів на підтвердження таких тверджень, зокрема, але не виключно: звернення після складання розписки та вчинення щодо неї протиправних дій до правоохоронних органів із відповідним повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; висновок експерта про нездатність під час укладення розписки розуміти значення своїх дій та/або керувати ними; тяжкого захворювання дитини за невеликий час до укладення розписки; ведення сумісного бізнесу та вкладення особистих коштів з відповідачем. За таких обставин суд висновує, що позивачкою не доведено належними доказами порушення її прав, свобод чи інтересів відповідачем та обставин, покладених нею в обґрунтування позову, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Інші доводи та аргументи, наведені позивачкою у заяві по суті справи (зокрема, посилання на адвокатську діяльність відповідача, як підставу для висновку про обізнаність останнього про вірне планування протиправної діяльності), як самі по собі так і у своїй сукупності не є підставою для відмови у задоволенні позову, чи його задоволенні, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачкою при зверненні з позовом судового збору, відмову в задоволенні позову, суд висновує про покладення на позивача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed