Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення 95498,48 грн. боргу за кредитним договором з підстав невиконання умов договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №963718 про надання споживчого кредиту від 22 березня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем, [PERSON] отримав кредит у розмірі 14800 грн 00 коп. строком до 08 березня 2024 року, шляхом переказу на поточний рахунок споживача, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. 26 січня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу №2601-24-1 від 26 січня 2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №963718 про надання споживчого кредиту від 22 березня 2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов кредитного договору та станом на 26 січня 2024 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 95498 грн 48 коп., що складається з суми заборгованості за кредимом у розмірі 14800 грн., та\~ суми заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.5 Кредитного договору та розрахунку заборгованості у розмірі 80698 грн 48 коп. Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплачує вказані кошти, позивач\~ просить стягнути їх шляхом винесення судового рішення. Ухвалою від 19 серпня 2024 року суд постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував та вказав, що позивачем не надано доказів надання ТОВ «Слон Кредит» кредиту в розмірі, вказаному в позовній заяві,\~ відповідне платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи відсутні. Зазначив, що лист ТОВ «Пейте Україна», про перерахування грошових коштів на картку № [NUMBER] , власником якої він, відповідач, не являється, без зазначення повного номера картки та її власника, без призначення платежу у вигляді надання кредиту за кредитним договором № 963718, не може являтись належним доказом перерахування грошових коштів за кредитним договором. Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів ТОВ «Слон Кредит» - вимоги позивача є не доведеними. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості фіксує лише суму боргу за тілом кредиту та суму боргу за процентами, без розрахунку заборгованості за конкретний період з використанням процентної ставки та кількості днів користування кредитом та не може слугувати доказом наявності заборгованості перед позивачем. Також зазначив, що відповідно до ЗУ\~ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога банку про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Позивач, скориставшись необізнаністю відповідача, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми\~ і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб його на укладення договору позики на вкрай невигідних умовах, які він не міг оцінити належно. Враховуючи викладене просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних правта обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такі висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Судом встановлено, що 22 березня 2023 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» №963718. Пунктом 1.1 Договору №963718 визначено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІТС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства. Відповідно до п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 14800 гривень. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 352 дні. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Згідно п.1.7 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 41239,11% річних; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 118471 грн 04 коп. Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Зі змісту вказаного договору про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора В077. Крім цього, у договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Умови Договору № 963718 є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність доказів перерахування йому кредитних коштів, оскільки з інформації АТ «Універсал Банк» від 20.09.2024 №БТ/5570 вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Згідно виписки по вказаній картці за період часу з 22 березня 2023 року по 27 березня 2023 року, вбачається, що 22 березня 2023 року на картку № [NUMBER] було зараховано 14800 грн 00 коп. Вказаними коштами відповідач активно користувався, що вбачається з наданої суду вказаної виписки. Станом на 26 січня 2024 року, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача становить 95498 грн 48 коп., з яких: 14800 грн заборгованість за кредитом; 80698 грн 48 коп. заборгованість за процентами. Проведений розрахунок відповідачем не спростований та\~ контррозрахунок\~ не наданий. Щодо посилань відповідача на те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, суд зазначає наступне. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 зазначено, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Однак під час розгляду даної справи відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином суд відхиляє посилання відповідача на порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того суд зауважує, що, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 963718 у розмірі 95498 грн 48 коп., з яких: 14800 грн заборгованість за кредитом; 80698 грн 48 коп. заборгованість за процентами, відсотки у сумі 80698 грн 48 коп. є відсотками за користування кредитними коштами, які погоджені сторонами кредитного договору, що відповідає принципу свободи договору, передбаченому ст. 3 ЦК України. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідач належними та достатніми доказами не спростовував доводи позивача щодо укладення відповідачем договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 9637718 від 22.03.2023. З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановив, що 26 січня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал- Фінанс» укладений договір факторингу № 2601-24-1, відповідно до умов якого клієнт передав (відступив) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Як вбачається з витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 відступило ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 963718 від 22.03.2023 у розмірі 95498 грн 48 коп. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 963718 від 22.03.2023. Так, ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.526, ч.1 ст.527, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором № 963718, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 26.01.2024 складає 95498 грн 48 коп., з яких: заборгованість за кредитом 14800 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом 80698 грн 48 коп. З урахуванням викладеного суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] умов електронного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 963718 та наявність заборгованості за даним договором у розмірі 95498 грн 48 коп., яка підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 724 від 16.04.2024. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат,пов`язаних зрозглядом справи,належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, з договору про надання юридичних послуг № 03/07/2023 від 03.07.2023 вбачається, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» в особі директора Горячкуна С.І. уклало договір про надання правової допомоги з адвокатом Руденком К.В. Згідно з п. 1.1 договору про надання правової допомоги № 03/07/2023 від 03.07.2023 виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги № 03/07/2023 від 03.07.2023 вартість послуг виконавця становить, зокрема за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника 5000 грн. Замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг (п. 4.1 договору про надання правової допомоги № 03/07/2023 від 03.07.2023). Так, згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг № 32 до договору про надання правової допомоги № 03/07/2023 від 03.07.2023 сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 5000 грн, зокрема: за підготовку адвокатом позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Договором № 963718 про надання споживчого кредиту від 22.03.2023 та клопотання про витребування доказів. Відповідно до п.2 вказаного акту, загальна кількість складених позовних заяв становить 10 шт. на загальну вартість 50000 грн 00 коп. Згідно з платіжною інструкцією № 626 від 09.02.2024 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатило адвокату Руденку К.В. 50000 грн 00 коп. за надання юридичних послуг по договору №03/07/2023 від 03 липня 2023 року згідно акту №32 від 06.02.2024. Приймаючи до уваги надані позивачу адвокатські послуги, які складаються з підготування та подачі до суду позовної заяви та проведення аналізу судової практики, а також надання усних правових консультацій, та враховуючи відсутність клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що позивач довів розмір цих витрат у сумі 5000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved