Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Суть позову Позивач [PERSON] звернувся до суду 02 лютого 2024 року з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення графіку побачень батька з дитиною. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.04.2014 року уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є відсутність у сторін спільного побуту з березня 2022 року, проживання відповідача за межами країни з березня 2022 року та неодноразові твердження відповідача про бажання проживати за межами України в подальшому, наявні різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. На теперішній час позивач проходить військову службу за мобілізацією, а відповідач з березня 2022 року жодного разу не привозила спільного сина на територію України. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.04.2014 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №111. Зобов`язати відповідача забезпечити можливість зустрічі [PERSON] з сином шляхом організації прибуття [PERSON] на територію України не рідше ніж двічі на рік у період з 01 лютого по 31 березня та з 01 липня по 31 серпня щорічно, в обумовлене обома сторонами місце, на час не менше ніж 10 діб кожного разу. Рух по справі Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Залучено до розгляду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення графіку побачень батька з дитиною: третю особу, що не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради.Зобов`язано Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради надати належним чином оформлений письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання [PERSON] , а також письмовий висновок про можливість встановлення графіку зустрічей батька [PERSON] , [INFO] з сином [PERSON] , [INFO] на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року надано сторонам у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті радипро розірвання шлюбу та встановлення графіку побачень батька з дитиною, строк для примирення до 13 вересня 2024 року. Провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті радипро розірвання шлюбу та встановлення графіку побачень батька з дитиною, зупиненодо закінчення строку для примирення, визначеного судом. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті радипро розірвання шлюбу та встановлення графіку побачень батька з дитиною. Призначено підготовче судове засідання у приміщенні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр. Миру, 24, зал судових засідань 306) на 10.00 годину 07 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Аргументи учасників Від відповідача [PERSON] 12.09.2024 року надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. Вимоги позивача щодо зобов`язання [PERSON] організовувати прибуття сина [PERSON] на територію України вважає недоцільними та такими, що суперечать інтересам дитини та його емоційному стану, а також можуть нести загрозу для його життя та здоров`я, оскільки на всій території України запроваджено воєнний стан. Відпустки двічі на рік більше ніж 10 днів відповідач не має. А [PERSON] навчається у місцевій школи і не має канікул двічі на рік більше ніж 10 днів. Відповідач зазначає, що позивач має можливість бачитися зі своєю дитиною і має можливість робити це на безпечній території за межами України. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] заперечує проти вимоги позивача щодо зобов`язання організовувати прибуття сина [PERSON] на територію України двічі на рік не менш ніж на 10 днів. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Просила розглянути справу за її відсутності. Від позивача [PERSON] 13.09.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, яку обґрунтував наступним. Більш як 900 днів, син позивача - [PERSON] перебуває під постійним впливом матері, яка відкрито говорить про небажання повертатись до життя в Україні. Позивач зазначає, що сина можна залучити до перебування в Україні, зокрема в Закарпатській області, де з 22 лютого 2022 року по теперішній час зафіксовано один єдиний вибух на території енергогенеруючого об`єкту. Прибуття сина на територію України дасть йому можливість переконатись, що повернення до колишнього, довоєнного життя - можливе. Прибуття сина на територію України суттєво вплине на збільшення часу спільного перебування позивача із ним. До завершення воєнного стану в Україні, позивач бачить можливим прибуття сина [PERSON] виключно на короткий час, не довше ніж зазначено в позові. В судовому засіданні 06 листопада 2024 року сторони присутні не були, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної ради в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05 квітня 2014 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб, про що 05.04.2014 складено відповідний актовий запис №111. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Дані відомості підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , про що 06.03.2015 року складено відповідний актовий запис №113. Батьки: [PERSON] , [PERSON] (а.с.4). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/000593691 від 18.01.2024 року, [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки №25 від 18.01.2024 року, [PERSON] , відповідно до затвердженого графіку відпусток, заплановано надати частинами щорічну оплачувану відпустку в лютому та серпні 2024 року, тривалістю до 15 діб без врахування дороги до місця відпустки, кожна (а.с.11). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] (а.с.12). Згідно повідомлення Служби у справах дітей виконкому Металургійної у місті ради, малолітній Давид проживає з матір`ю за межами України, у зв`язку з цим надати висновок органу опіки та піклування немає можливості (а.с.45). Мотиви, застосовані норми права та оцінка суду Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Щодо позовних вимог в частині розірвання шлюбу. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім`я розпалась і існує формально, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін. Крім того, суд враховує також факт визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог та бажання розірвати шлюбні відносини з позивачем. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Отже, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача забезпечити можливість зустрічей позивача з його сином на території України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та не припинений по теперішній час. З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами по справі, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] виїхала до країни Данія. Проте, фактичне проживання відповідача разом із дитиною за межами України, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, обстрілами та існування загрози життю та здоров`ю дитини, не може бути визнано створенням відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоч син і проживає з нею. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в даній частині, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дітей та батьків, а також рівність прав батьків щодо дітей. При цьому, обґрунтованим і доцільним буде відстрочення виконання рішення щодо визначеного графіку побачень з дитиною на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном. Крім того, позивачу слід роз`яснити, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батька дитини - позивача у справі у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі його як батька у вихованні дитини. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження 61-13706св20). Судові витрати Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Разом з тим, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», [PERSON] підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки він є військовослужбовцем, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] . За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial