Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

17.09.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3862267 від 31.07.2023 в розмірі 139 640 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот сорок) гривень 00 коп, з яких: 24 500,00 грн - заборгованість за кредитом; 115 140,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 31.07.2023 року по 24.04.2024 року (включно). Також просить стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. та 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] уклавши з ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» кредитний договір №3862267 від 31.07.2023, та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушила свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України (а.с. 60). 04 жовтня 2024 року відповідачка [PERSON] надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», судові витрати покласти на позивача. У відзиві вказала, що ознайомившись з позовною заявою від 26.09.2024, вона не погоджується з викладеними у ній обставинами, вважає позов безпідставним, надуманим та необґрунтованим враховуючи наступне. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді електронного документа) було створено у порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписаний уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. При цьому, відповідачка наголошує, що не укладала кредитний договір, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувала процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачці, акцептування нею пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Наведене вказує на неукладеність оспорюваного правочину, а саме: кредитного договору від 31.07.2023 за №3862267, в тому числі в електронній формі, відтак відсутні докази погодження відповідачкою кредитних умов, відповідно до яких позивач звернувся з позовними вимогами. Крім того, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 115 140,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у сумі 24 500,00 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Тому відповідачка просить при ухваленні рішення зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідачка наголосила, що позивачем не було надано належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Також, позивачем не підтверджено належними доказами, що ними дійсно набуте право вимоги за спірним кредитним договором. Вважає, що судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., які поніс позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконання адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3862267. Згідно п.1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «про електронну комерцію»., в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства. Згідно п.1.2 договору, сума кредиту складає 24 500,00 грн. Строк кредиту 360 днів (п.1.3 договору). Згідно п.1.4 стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Згідно п.1.6.1 договору, орієнтована загальна вартість кредиту на день укладення договору складає 200 900,00 грн. за стандартною ставкою. В пункті 10 договору зазначено реквізити сторін, у тому числі споживача [PERSON] , з урахуванням РНОКПП: [NUMBER] , номеру паспорту [NUMBER] від 08.12.2018, орган, що видав даний паспорт - [NUMBER] , номера мобільного телефона: [NUMBER] та адреси електронної пошти: [INFO] Також зазначено, що договір підписано електронним підписом Е904 31.07.2023 о 11:14:22 [PERSON] . Відповідно до п.2.1 даного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (а.с. 16-34). Додатком № 1 до даного договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до даної таблиці загальна вартість кредиту складе 189 875,00 грн.; реальна процентна ставка 9664,43% річних; Сума процентів за користування кредитом складе 165 375,00 грн.; сума платежів за розрахунковий період складе 189 875,00 грн. Вказаний додаток № 1 до договору підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е904 31.07.2023 о 11:14:22 [PERSON] (додаток №3). Інформація щодо укладення кредитного договору підтверджена паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором E904 31.07.2023 11:13:31 [PERSON] (додаток №4). Випискою з карткового рахунку за період з 31.07.2023 по 24.04.2024, листом генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» Є.Веліканова від 26.04.2024 підтверджується зарахування 31.07.2023 11:16:07 відповідачці [PERSON] коштів у сумі 24500,00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок грн, маска картки [NUMBER] (додаток №5). Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідачка не виконала належним чином умов кредитного договору та кредитні кошти не повернула. Зокрема, позивач зазначає, що вище вказаним кредитним договором за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 139 640 грн, з яких 24 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 115 140,00 грн - сума заборгованості за відсотками до п. 1.4 Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 31.07.2023 по 24.04.2024 (включно). 24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу №24/04/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, визначеними у реєстрі прав вимоги (додаток №9). Пунктом 4.1 Договору факторингу № 24/04/2024 передбачено, що фінансування (ціна договору) складає 2 185 366, 65 грн. Копія платіжної інструкції № 783 від 24.04.2024 свідчить про перерахування ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» коштів в сумі 2 185 366, 65 грн на рахунок ТОВ «Лінеура Україна», призначення платежу - згідно договору факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024 (додаток №16). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №3862267 від 31.07.2023 про споживчий кредит в розмірі 139 640, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 24 500,00 грн, заборгованість за відсотками 115 140,00 грн. (додаток №10). Таку ж саму заборгованості та її складові зазначено у розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №3862267 від 31.07.2023, заборгованість нараховано станом на 24.04.2024. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), які до того ж відповідають даним, зазначеним ним в заявах по суті, були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Доводи відповідачки [PERSON] про недоведеність позивачем факту укладання договору з ним є безпідставними, з огляду на встановлені судом обставини. Суд, ураховуючи зміст означених доказів, вважає доведеними обставини перерахування відповідачці [PERSON] коштів у сумі 24 500,00 грн. Протилежного наведеному висновку відповідачем не спростовано. Будь-яких доказів на спростування отриманих кредитних коштів, нарахування процентів за їх користування, відповідачем не надано, як і не надано свого контр-розрахунку, який би свідчив про неправильність проведеного розрахунку заборгованості стороною позивача. Судом при вирішення справи враховано те, що згідно додатку № 1 до кредитного договору, який є невід`ємною його частиною, стороною позивача не перевищено розмір відсоткової ставки, строку кредитування та орієнтованої вартості кредиту, з урахуванням тіла кредиту та нарахованих по ньому відсотків. За таких підстав, суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що нею не укладався кредитний договір, не перераховувалися на її рахунок грошові кошти, оскільки протилежне доведено достатніми та допустимими доказами. Дійсно, станом на момент укладення договору ідентифікація позичальника відбувалася окрім паспорта також за допомогою «фінансового» номера телефону, який використовується відповідачем і на даний час, за адресою електронної пошти і номером РНОКПП, які також відповідають вказаним у кредитному договорі. Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Так, суд відхиляє доводи відповідача щодо невиконання умов договору факторингу, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», так як стороною позивача до матеріалів справи долучено сам договір, акт прийому-передачі до нього та докази сплати коштів за відступлення права вимоги. Разом з цим, суд зазначає, що договір факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувався та не визнавався не дійсним. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачка добровільно повернула указаний борг. Протягом розгляду справи відповідачка жодних пояснень чи письмових доказів у зв`язку з неможливістю виконання ним умов договору до суду не подала. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4, ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Частиною 8 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. На підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правничої допомоги, позивачем надано копії документів, відповідно до яких ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, а саме: договору про надання юридичних послуг №03/07/2023 від 03.07.2023, укладений між ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та ФОП [PERSON] ; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденком К.В. серії ПТ №2412 від 23.10.2018; довіреності ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» на ім`я адвоката Руденка К.В. від 03.07.2023; акту приймання-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024; витягу з реєстру №1 від 03.06.2024 до акту приймання-передачі наданих послуг №70 до договору про надання юридичних послуг №03/07/2023 від 03.07.2023; платіжної інструкції №913 від 06.06.2024. Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи Богуславським районними судом Київської області є достатніми, допустимими і достовірними. Разом з цим, враховуючи доводи відповідачки про неспівмірність витрат на правову допомогу, характер спірних правовідносин, складність справи, тривалість її розгляду, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і часу, витраченого на виконання цих робіт (послуг), суд вважає обґрунтованим і співмірним розмір правничих витрат у сумі 3 000 грн. На підставі ст.ст.2, 15, 509, 512, 514, 517, 526, 530, 536, 610-612, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial