Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

25.04.2024 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 29.03.2008 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2024 року №334/11222/23 шлюб між сторонами розірвано. З 01.06.2023 року [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , а донька [PERSON] продовжує проживати разом з відповідачкою. Відповідач у вихованні сина [PERSON] участі не бере, коштів на його утримання не надає. З 01.06.2023 року відповідач жодного разу з сином не бачилася, безпідставно не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, тобто безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, він пішов добровольцем служити, а відповідачка разом з дітьми виїхала до Туреччини. Стосунки з дружиною на той час вже були не стабільні. Син постійно дзвонив, казав, що хоче повернутися додому. Приблизно через півроку, він вирішив розлучитися з позивачкою, оскільки остання повідомила, що планує проживати за кордоном, навіть якщо війна закінчиться. Син прийняв остаточне рішення вертатися в України, оскільки хотів поступити у Києві у військовий ліцей. Вони разом їздили на вступні іспити до Києва, але сина не прийняли, тому довелося продовжувати навчання у школі в м. Запоріжжя. Зараз навчається в ліцеї «Захисник», хоче бути військовим, як батько. Відповідачці не сподобався вибір сина бути військовим, тому вона відправила його позивачу, сказала що буде займатися лише дочкою, інше її не цікавить. З дочкою він намагається періодично спілкуватися за першої можливості, але дитина вже майже його забула. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. 11.07.2024 року від відповідача надійшла заява про визнання позову у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за її відсутністю, заява подана на електрону пошту суду, підписана електронним підписом відповідача. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина, [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/11222/23 від 01.02.2024 року шлюбу між ними розірваний. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копія свідоцтв про їх народження. Відповідно до довідки №398 від 18.04.2024 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] за загальною мобілізацією з 27.12.2023 року. Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №9» №0668/01-06 від 25.03.2024 року, [PERSON] укладено декларацію з лікарем - педіатром [PERSON] . До центру на прийом з дитиною звертається батько [PERSON] . Згідно довідки №01-21/47 від 22.03.2024 року [PERSON] дійсно навчається в 10-а класі Запорізького навчально - виховного комплексу ІІ-ІІІ ступенів №82 з виробничим навчання Запорізької міської ради на дистанційній формі навчання (наказ від 31.08.2023 №15-У). Класний керівник [PERSON] спілкується з батьком [PERSON] по телефону та в месенджерах щодо навчання та відвідування онлайн уроків сином. [PERSON] реагує на всі зауваження та побажання педагогів. Відповідно до довідки НТЦ «КоЛеСо» [PERSON] 28.10.2023 року пройшов одноденний курс першої домедичної допомоги ТССС рівня ASM за алгоритмом MARCH за українською мнемонікою «КоЛеСо», розрахований як на військових так і на цивільних громадян, що проживають в умовах бойових дій та пов`язаних з ними небезпек. Згідно довідки Спортивного клубу «Хорт» [PERSON] дійсно займався в тренажерній залі СТК «Хорт» з 03.12.2023 по 03.01.2024 року. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. 18.06.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, 24.05.2024 року спеціалістом відділу служби було отримано письмове пояснення від [PERSON] про те, що вона згодна на позбавлення її батьківських прав щодо сина. Відповідно до пояснень неповнолітнього [PERSON] , він виїхав з мамою до Туреччини, проте не міг там мешкати та повернувся до м. Запоріжжя у липні 2023 року разом з тіткою [PERSON] ; з того часу мати здоров`ям сина не переймалася, навчанням, вихованням, розвитком не займається, дитина за матір`ю не спілкується. Тому орган опіки прийшов до висновку, що мати самоусунулася від виконання своїх обов`язків. Згідно копії судового наказу №334/6406/24 від 13.08.2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку доходу, щомісячно, починаючи з 07.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її дочка дружила з позивачем, тому вона добре знає родину [PERSON] . Коли почалась війна [PERSON] виїхала з дітьми за кордон. [PERSON] повернувся в м. Запоріжжя в літку 2023 року, жив з батьком, він тоді був у теробороні, потім пішов служити. [PERSON] часто не буває вдома, бо він військовий, тому з хлопчиком живе бабуся. Коли [PERSON] приїжджає додому, часто бачить його с сином разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] , до війни він разом з дружиною [PERSON] та двома дітьми проживав у квартирі. У 2022 році [PERSON] з дітьми виїхала у Туреччину. У літку 2023 року [PERSON] повернувся, їхав сам чи з якоюсь знайомою матері. У 2023 році їздив з батьком поступати до Києва, але не вийшло, зараз навчається у Запоріжжі. [PERSON] живе з бабусею, [PERSON] періодично бачить з сином, коли він приїжджає до міста. [PERSON] після початку війні більше не бачила. Неповнолітній [PERSON] пояснив, що наразі мешкає з батьком у м. Запоріжжя. Коли його немає, то за ним доглядає бабуся. Він навчається у військовому ліцеї «Захисник». У березні 2022 року він разом з мамою виїхав до Туреччини, потім з подругою матері повернувся до батька в України. У Туреччині він дистанційно навчався в українській школі № 22 , після закінчення 9-го класу хотів поступити до Київського ліцею, але не пройшов. Поступив до школи № 82 на 10 клас, зараз перевівся до ліцею «Захисник». Ще під час спільного проживання у Туреччині між ним та матір`ю виникали сварки та непорозуміння, стосунки були досить напружені. [PERSON] хотіла, що він обрав іншу будь-яку професію, окрім військового. Неповнолітній [PERSON] вже на той час для себе вирішив, що хоче бути військовим, як батько. [PERSON] влаштувала своє життя у Туреччині, повертатися в Україну не збиралася. Після повернення до Запоріжжя спілкування з мамою повністю припинилося, вона не телефонує, не вітає зі святами чи днем народження, не цікавиться його навчанням чи здоров`ям, грошей не дає. Він спілкуватися з матір`ю бажання немає, тому сам їй теж не дзвонить. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] фактично покинула сина на виховання позивача, не цікавиться його життям та здоров`ям, коштів на його утримання не надає, планує у подальшому проживати за межами території України. Згідно пояснень неповнолітнього [PERSON] , мати не підтримала вибір сина бути військовим, після повернення до України, мати припинила з ним будь-яке спілкування з ним. Від відповідача надійшла письмова заява, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо сина. На думку суду, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинув сина на виховання батька, не виявляє до нього батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] є доцільним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved