Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, а саме: - визнати легковий автомобіль, марки HONDA, модель - ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] - в порядок поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на легковий автомобіль марка HONDA, модель - ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , компенсацію у розмірі - 205 695, 00 грн; - оплату витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи покласти на відповідача. Позивачка обгрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 19.12.2014 р. у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Під час шлюбу у сторін по справі народились діти: [PERSON] , [INFO] (а.с.20), [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 р. позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с 18-19). В період шлюбу подружжя придбали колісний транспортний засіб - легковий автомобіль марки HONDA, модель - ACCORD, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстровано на позивачку [PERSON] . Однак після розірвання шлюбу, автомобіль фактично перебуває у володінні відповідача, який користується автомобілем особисто. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2023 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2024 р. на 12 год. 15 хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 16.04.2024 р. на 10 год. 30 хв. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. До суду надійшла письмова заява від представника позивача [PERSON] - адвоката Сметюх В.С. про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, яка міститься в матеріалах справи. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який повідомлений судом належним чином, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 19.12.2014 р. у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Під час шлюбу у сторін по справі народились діти: [PERSON] , [INFO] (а.с.20), [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 р. позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с 18-19). Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна, просить суд: - визнати легковий автомобіль, марки HONDA, модель - ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] - в порядок поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на легковий автомобіль марка HONDA, модель - ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , компенсацію у розмірі - 205 695, 00 грн; В обгрунтування позовних вимог позивачка надала до матеріалів справи ксерокопію довідки ( арк.сп.24) про середню ринкову вартість автомобіля марки HONDA, модель - ACCORD, 2004 р, яка видана оціночною компанією «Алекс» від 13.09.2023 року. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто законодавцем презумується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, і обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, або іншої особи покладений на останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до пп.2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно з ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України). Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається, що матеріали цивільної справи № 523/16764/23 не містять письмових доказів про власника легкового автомобіля, марки HONDA, модель -ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] , також матеріали справи не містять письмових доказів про спільне майно подружжя [PERSON] , взагалі. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна - задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed