Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

12 серпня 2024 року позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 11.10.2023 ТОВ «МІЛОАН» та відповідач в електронній формі уклали договір про споживчий кредит № 9583654, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 10 000 грн. 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ, умовами якого визначено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату отримує належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. Згідно з п.\~6.2.3. вказаного договору права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі. Оформлення відступлення прав вимоги здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників відповідно до додатку 2. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~9583654, наданим позивачем, заборгованість за основною сумою боргу складає 8 000 грн, за відсотками 25033,00 грн, за комісією 1000 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 34\~033,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2\~422, 40 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, що становить 5\~000, 00 грн. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.08.2024 позовна заява була залишена без руху та визначений 10-денний строк для усунення їх недоліків. Після виконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 04.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, проте 18.09.2024 подали заяву, де клопотали розгляд справи здійснювати за їх відсутності. У вказаній заяві позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, проте належним чином був повідомлений про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданих до неї документів, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України у разі\~повторної неявки\~у судове\~засідання відповідача,\~повідомленого належним\~чином,\~суд вирішує\~справу на\~підставі наявних\~у ній\~даних чи\~доказів (постановляє\~заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст.\~223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд установив, що 11.10.2023 [PERSON] уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 9583654, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 105 днів з 11.10.2023 та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 9583654, який є невід`ємною частиною цього договору, згідно з графіком платежів, який є додатком № 1 до договору, що був підписаний відповідачем електронним шляхом одноразовим ідентифікатором 532029. Відповідно до п. 5.1. договору про споживчий кредит позичальник підтвердив, що до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування та отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту. Також він підтвердив, що до укладення договору отримав його проєкт в електронному вигляді в особистому кабінеті та ознайомився з усіма його умовами, правилами, що розміщені на сайті позичальника, умови договору йому зрозумілі та договір адаптовано до його потреб та фінансового стану. До договору № 9583654 додаються додатки: графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та заява від відповідача на отримання кредиту №\~9583654 від 11.10.2023, правила надання коштів у позику, у т.\~ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» у редакції від 16.10.2023. Крім того, на підтвердження обставин, на які він покликається, позивач надав копію платіжного доручення №\~112374261 від 11.10.2023, яким підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» у розмірі 10\~000 грн. Розмір заборгованості позивач підтверджує копією відомості про щоденні нарахування та погашення від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №\~9583654, детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем. 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ, у п. 1. якого визначено, що кредитор передає за плату новому кредиторові, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, вказаним у реєстрі боржників. Витяг з реєстру боржників, відповідно до якого право вимоги до відповідача, яке виникло за договором №\~9583654, перейшло до позивача, додається до позовної заяви. Також у матеріалах справи міститься копія платіжної інструкції про оплату відступлених прав вимоги позивачем на користь ТОВ «Мілоан». Позаяк відповідно до п. 6.2.3. права вимог переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення прав вимоги здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, позивач надав копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.03.2024 У договорі № 104-МЛ визначено, що відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. Відповідно до п. 6.6. кредитор протягом п`яти робочих днів з моменту переходу до нового кредитора прав вимоги готує та передає новому кредиторові письмові повідомлення з мокрими печатками та оригінальними підписами боржникам про відступлення новому кредиторові права вимоги. Протягом 5 календарних днів з дати отримання таких письмових повідомлень новий кредитор направляє їх боржникам. Разом із указаним повідомленням новий кредитор має право направити боржнику будь-яке повідомлення, претензію, вимогу тощо, адресовані від свого імені. Відтак, позивач доводить, що на виконання наведеного вище пункту договору він надсилав відповідачу досудову вимогу, у якій інформував останнього про відступлення права вимоги за його кредитним договором та зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, про що надає копію такої вимоги та поштові документи на підтвердження її надсилання. На виконання вказаного договору, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр боржників кількістю 3407, після чого від клієнта до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права вимоги заборгованості від боржників і дане товариство стало кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей, що підтверджується даними акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 104-МЛ від 26.03.2024. Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він покликається, в частині надання кредитних коштів та невиконання зобов`язань за кредитним договором позивачем. А також суд вбачає за доведену ту обставину, що право вимоги належить позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги № 104-МЛ від 26.03.2024, позов не є передчасним. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 34 033,00 грн у зв`язку із порушенням зобов`язання за договором про споживчий кредит № 9583654 від 11.10.2023. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). За змістом статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.\~13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 11 жовтня 2023 року уклав договір про споживчий кредит № 9583654 з ТОВ «Мілоан». За умовами вказаного договору відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 10\~000 грн., він зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними в порядку, визначеному договором. Після закінчення строків кредитування [PERSON] грошові кошти не повертав та не сплачував відсотки за користування ними. У той же час відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, [PERSON] 23.10.2023 сплатив на рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 3\~000 грн, з яких 1\~000 - сплата комісії за пролонгацію, 1\~000 сплата тіла кредиту, 1\~000 сплата процентів. 10.11.2023 сплатив на рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 3\~000 грн, з яких 1\~000 - сплата комісії за пролонгацію, 1\~000 сплата тіла кредиту, 1\~000 сплата процентів. Суд, детально дослідивши зміст договору № 9583654 від 11.10.2023 та розрахунок заборгованості до цього договору про споживчий кредит, доходить таких висновків. Законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією, так само як і попереднього нарахування ТОВ «Мілоан» зобов`язань відповідача по сплаті грошових коштів за комісію з надання кредиту чи його пролонгацію відсутні з огляду на таке. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Таким чином, суд вважає нікчемними умови договору №\~9583654 від 11.10.2023 у частині покладання обов`язку на позичальника по сплаті будь-яких комісій, а саме, які містяться у пунктах: п.\~1.1. (де йдеться про комісію за надання кредиту), 1.4. (у цій же частині щодо комісії за надання кредиту), 1.5., 1.5.1. (у якому визначено розмір комісії за надання кредиту), 2.3.1. (який передбачає комісію за пролонгацію кредиту та її можливі розміри), 2.3.2., 2.4.1. та інші. Отож суд доходить переконання, що позаяк при оформленні кредиту 1\~000 грн одразу 11.10.2023 була зарахована на рахунок ТОВ «Мілоан» як комісія за укладення договору про споживчий кредит, сума кредиту становила 9\~000 гривень. Строк кредитування становить 105 днів відповідно до п.\~1.3 договору. Отже, останній день строку кредитування 24.01.2024 року. Договором передбачено пільговий період тривалістю у 15 днів, протягом якого відсоткова ставка за користування кредитними коштами становить 1,65 відсотки (п.\~1.5.2. договору). Таким чином, за перші 13 днів сума відсотків становить (9\~000 ? 1,65%) ? 13 днів = 1930.50 грн. 23.10.2023 [PERSON] сплатив ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 3\~000 грн, які ТОВ «Мілоан» розкинуло таким чином: 1\~000 на повернення тіла кредиту, 1\~000 комісія за пролонгацію кредиту і 1\~000 покриття заборгованості за відсотками. Однак, як суд уже зазначав вище, він вважає необґрунтованими будь-які платежі за комісії за надання кредиту, його пролонгацію тощо. Тому суд доходить переконання вважати, що 23.10.2023 відповідач оплатив 1 500 грн на повернення тіла кредиту і 1\~500 грн оплата процентів за користування кредитними коштами. Отже, (7\~500 ? 1,65%) ? 2 дні (пільгового періоду) = 247,50 грн. Надалі відповідно до відомостей, які містяться у детальному розрахунку заборгованості, наданому позивачем, з 27.10.2024 відсотки за користування кредитом уже нараховувалися за основною ставкою 3,5 % (п.\~1.5.3. договору). У період з 27.10.2023 до 10.11.2023 включно (15 днів) відсотки нараховувалися у зазначеному розмірі, а саме: (7500 ? 3,5 %) ? 15 = 3\~937,50 грн. 10.11.2023 [PERSON] знову сплатив ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 3\~000 грн, які ТОВ «Мілоан» розкинуло таким чином: 1\~000 на повернення тіла кредиту, 1\~000 комісія за пролонгацію кредиту і 1\~000 покриття заборгованості за відсотками. Проте суд переконаний, що 10.11.2023 відповідач оплатив 1500 грн на повернення тіла кредиту і 1\~500 грн оплата процентів за користування кредитними коштами. У той же час, у зв`язку з проведеною відповідачем оплатою ТОВ «Мілоан» автоматично пролонгувало строк дію договору на 15 днів і стягнуло комісію за таку пролонгацію, а також протягом наступних 15 днів нараховувало відсотки за користування кредитними коштами у пільговому розмірі 1,65 %. Проте відповідно до п.\~2.3.2. для пролонгації строку кредитування позичальник має виразити свою волю на таку пролонгацію шляхом направлення кредитодавцю електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора до особистого кабінету позичальника або в СМС-повідомленні. Проте позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідач мав намір пролонговувати договір, а не у звичайному порядку сплачував заборгованість за договором про споживче кредитування, а саме: електронне звернення чи підтвердження про надіслання відповідного змісту СМС-повідомлення. Таким чином, суд уважає недоведеним факт пролонгації договору про споживчий кредит від 11.10.2023. Суд резюмує, строк кредитування залишився попереднім 105 днів. Отже, суд уважає, що з 10.11.2023 відсотки мали нараховуватися, виходячи із тіла кредиту у розмірі 7\~500 1500 = 6000 грн. (6 000 ? 3,5 %) ? 75 (днів) = 15 750 грн Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Отже, строк періоду нарахування відсотків у вказаному розмірі становить 75 днів ( у межах 105-денного строку кредитування). Отже, сукупно розмір заборгованості за відсотками складає: 1\~930.50 + 247.50 3\~937,50 +15 750 = 21\~865,50 грн. Розмір заборгованості за тілом кредиту 6 000 грн. У подальшому фінансова компанія (ТОВ «Мілоан») відступила ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до [PERSON] по його заборгованості, що підтверджується наявною у справі копією договору відступлення права вимог № 104-МЛ від 26.03.2024. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Договір відступлення прав вимоги є ідентичним за правовою природою до договору факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні ТОВ «Мілоан», ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Кредит-Капітал» не повернуті, позицію відповідача, який жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав, а також вимоги ч.\~1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про споживчий кредит №\~9583654 від 11.10.2023, де заборгованість за тілом кредиту складає 6 000,00, за відсотками 21\~865,50 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Кредит-Капітал» сукупно заборгованості 27\~865,50 грн за тілом кредиту та за відсотками. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За ч.\~2 ст.\~137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16). У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц виснувано, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Щодо стягнення з відповідача 5\~000 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, про що просить позивач, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України вони не підлягають до стягнення з таких підстав. Відповідно до ч.\~1 ст.\~137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною3 цієї ж статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України врегламентовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач надав суду лише копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Усенка М.\~М. та у позовній заяві описав, які саме правничі послуги надавав йому адвокат. Жодних інших доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, зокрема, договору, рахунку тощо, у матеріалах справи нема. Позивач не подавав заяву про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду після ухвалення рішення по справі. У постанові від\~28\~вересня 2023\~року у\~справі 686/31892/19 Верховний Суд виснував: якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, на підставі ст.\~141 ЦПК України суд доходить переконання про доцільність залишення без розгляду клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до позовних вимог ціна позову у даній справі становила 34\~033,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 27\~865,50 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 81,88 %: Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі: (2\~422,40 ? 81,88) / 100 = 1\~983,46 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial