Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом про поділ майна подружжя. Позовну заяву мотивувала тим, що 30 січня 2010 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 04 травня 2013 року подружжям був придбаний житловий будинок по договору купівлі продажу, який розташований по [ADDRESS] . Право власності на будинок було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2024. 11.08.2022 сторони розлучились у судому порядку. Так як права на майно не були порушені спільне майно не ділилося. 25.12.2023 між сторонами був укладений шлюб, а 24.06.2024 вони знову розлучилися на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області, при цьому позовних вимог про поділ майна позивачкою не заявлялося. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачкою, з приводу їх місця проживання спору не має. Будинок було придбано за спільні сумісні кошти, а отже він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка у майні якого кожного з подружжя є рівною. В підготовчому судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач позов визнав повністю, наслідки визнання позову в підготовчому судовому засіданні йому зрозумілі. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріли справи, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.07.2022 задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами, який був зареєстрований Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 30 січня 2010 року, актовий запис № 30 розірвано. Згідно довідки Опендатабот від 01.07.2024 [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] ) в с-щі Драбів. Підстави виникнення права власності договір купівлі-продажу від 04.05.20213 № 1173, видавник приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу Бірюк О.В. Згідно ст.60\~Сімейного кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки спірний будинок набутий сторонами під час шлюбу, він перебуває у спільній сумісній власності подружжя, частки яких згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України є рівними. З огляду на норми законодавства, суд вважає, що правовий статус майна вже визначений законом, а тому позовна вимога про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя є зайвою. Позов підлягає задоволенню, враховуючи вищевказані обставини. Крім того, суд вважає необхідним визначити у рішенні суду, що власником іншої половини майна, ніж та що визнається за позивачкою, є відповідач, оскільки це сприятиме правовій визначеності поділеного судом майна. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим. Судові витрати з урахуванням того, що позовні вимоги визнані відповідачем, суд розподіляє з урахуванням вимог ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved