Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на утримання такої у твердій грошовій сумі у розмірі 17 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 вересня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 30, однак сімейне життя в них не склалося, тому з 2019 року вони проживають окремо. У шлюбі в них народилося троє дітей доньки [PERSON] та [PERSON] , які на даний час досягли повноліття, та [PERSON] , [INFO] . 11 грудня 2019 року Перечинським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2 700 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, на даний час на підставі вищевказаного рішення вона отримує аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 700 грн щомісячно тільки на утримання доньки [PERSON] . Визначений судом розмір аліментів є недостатнім та дуже малим в порівнянні з щоденними витратами на утримання дитини, ціни на продукти харчування, проїзд та одяг постійно зростають, а в порівняні з 2019 роки, коли ухвалювалося рішення про стягнення аліментів, ціни зросли в кілька разів. Самотужки забезпечити дитину всім необхідним вона не в змозі, а відповідач як батько у добровільному порядку фінансову допомогу, крім зазначеної у судовому рішенні суми аліментів, не надає. Оскільки відповідач має можливість матеріально утримувати неповнолітню дочку, так як є працездатним, офіційно працевлаштований водієм лісовоза на ДП «Ужгородське військове лісництво», а відтак має регулярний щомісячний дохід, при цьому у нього немає інших дітей чи непрацездатних батьків, аліменти нікому більше не сплачує та не перебуває в іншому зареєстрованому шлюбу, тому просить позов задовольнити. В ході судового розгляду позивач [PERSON] неодноразово уточнювала позовні вимоги та у кінцевому підсумку у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, просила змінити спосіб стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми у розмірі 2 700 грн на аліменти у розмірі 1/2 частини з його заробітної плати і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнає. Зазначає, що працює на посаді водія у ДП Ужгородське військове лісництво та згідний на сплату 1/2 частини із заробітної плати до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 13 січня 2020 року, позов представника [PERSON] адвоката Муругова Вячеслава Олександровича до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено повністю стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 9-12). У зв`язку з досягненням повноліття [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на їх утримання з відповідача [PERSON] на підставі вищевказаного рішення припинилося. При цьому стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , продовжується.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відтак право вимагати зміни (збільшення) розміру стягуваних аліментів не може заперечуватися як таке, адже стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, може не обмежуватися разовим здійсненням права на стягнення аліментів. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, щодо визначення розміру аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи відповідні вимоги, приймає рішення відповідно до закону, встановлених обставин справи, на підставі наявних доказів. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів розмір витрат значно зріс, тоді як вона самостійно не в змозі забезпечувати належний рівень життя дитини.\~ При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягнення з відповідача [PERSON] на утримання дитини, з огляду на пред`явлений позов, суд враховує наступне. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів. Маючи на своєму утриманні дитину позивач несе основний тягар як матеріального утримання такої, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитини та організацію її життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, а отже зобов`язаний заробляти для забезпечення належного рівня життя та виховання своєї дитини. До того ж висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів, які в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при ухваленні даного рішення. Згідно ч. 4 ст. 206 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оскільки витрати для забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини несе виключно позивач, а раніше визначений судом розмір аліментів для сплати у розмірі 2 700 грн є недостатнім для утримання доньки сторін, яка проживає разом із матір`ю, тому з урахуванням вищевказаних норм, ч. 1 ст. 182 СК України та визнання відповідачем змінених позовних вимог суд приходить до висновку, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, слід змінити та визначити такі у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як роз`яснено у абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України\~ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідач змінені позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, тому з урахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мала понести позивач у сумі 605,60 грн (1 211,20 грн - 50%), підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved