Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом згідно із прохальною частиною якого просила суд вирішити питання стосовно зміну способу стягнення аліментів, які стягуються із відповідача на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2019 року в цивільній справі № 278/1391/19. У обґрунтування позову заявниця повідомила, що сторони у період із лютого 2015 року по листопад 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду. Водночас, за час спільного проживання у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу сторін на підставі відповідного рішення суду проживає разом із матір`ю. У подальшому, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2019 року в цивільній справі № 278/1391/19 судом ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільного сина сторін в твердій грошовій сумі 1 500 грн. Однак, станом на день звернення [PERSON] до суду із цим позовом, зазначений розмір аліментів є значно меншим, аніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із цим позовом. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, у свою чергу, будучи завчасно та належним чином повідомленим про існування цієї цивільної справи відзиву на позовну заяву не подав та будь-яким іншим чином свого ставлення щодо заявлених вимог не висловив. Ураховуючи вище викладене, судом в ухвалено здійснювати розгляд справи у заочному порядку відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивачка є громадянкою України, отримувала код платника податків, має зареєстроване місце проживання та звільнена від сплати судового збору на підставі закону. [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 10). 20 серпня 2019 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 278/1391/19 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 28 травня 2019 року (а.с.12-13). 6 листопада 2019 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 285/2429/19 розірваний шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, зазначеним рішенням суду визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно із довідкою виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 791 від 30 липня 2024 року [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні (а.с. 11). Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним, про що, зокрема, вказував і Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 643/11949/10. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства України, якими врегульовані вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. На переконання суду та з урахуванням конкретних обставин справи, на даному етапі життя дитини, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений висновок суду зумовлений тим, що дійсно відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено на рівні 3 196 гривень. За таких обставин, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" є більшою сумою, аніж розмір аліментів, які стягуються із відповідача на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2019 року в цивільній справі № 278/1391/19. Окрім цього, у спірних правовідносинах, суд вважає, підлягають до застосування не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Зазначені висновки суду кореспондуються також із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року в справі № 766/5464/16-ц. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про зміну способу стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved