Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

29 квітня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58 319,89 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. У позовній заяві зазначено, що 14 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» (далі-позивач, ТОВ «Бізпозика) та [PERSON] укладено договір № 339517-КС-002, на підставі якого позичальнику надано кредит у розмірі 24000,00 грн, строком на 24 тижнів, зі встановленою процентною ставкою у розмірі 0,86587576% за 1 день користування кредитом, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. ТОВ «Бізпозика» 14.07.2021 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 339517-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-5202, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) котрий боржником було введено/відправлено. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит на умовах строковості, платності та поворотності. Натомість [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, заборгованість не погашає, у зв`язку з чим, станом на день подачі позову, утворилась заборгованість у сумі 58319,89 грн, яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 24000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 32002,74 грн. та суми прострочених платежів за комісією - 2317,15 грн, чим в свою чергу, порушуються права та інтереси ТОВ «Бізнес позика». Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохає суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором № 339517-КС-002 від 14.07.2021 в розмірі 58319,89 грн. і понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 29.04.2024 справу передано на розгляд судді Макарчуку С.М. Згідно з отриманою в порядку ст. 187 ЦПК України інформацією [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 14 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 04 липня 2024 року. 04 липня 2024 року судове засідання відкладено на 17 вересня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. 17 вересня 2024 року судове засідання відкладено на 01 листопада 2024 року у зв`язку з повторною неявкою відповідача. У судове засідання 01 листопада 2024 року: Представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Судова повістка на ім`я відповідача повернута з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Позивачем разом із позовом до суду було направлено клопотання про витребування доказів, а саме інформації, що містить банківську таємницю: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а також інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 14.07.2021 по 29.12.2021. З витребуваної судом у АТ КБ «ПриватБанк» виписки про рух коштів за період з 14.07.2021 по 29.12.2021 по картці № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] , слідує, що 14.07.2021 [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 24000,00 грн. (а.с.67-71). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 339517-КС-002 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 24000,00 грн строком на 24 тижні до 29.12.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86587576% (фіксована ставка). ТОВ «Бізпозика» 14.07.2021 направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 339517-КС-002 про надання кредиту. 14.07.2021 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 339517-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-5202, на номер телефону 380 (99) 459-18-58 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті а особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 14.07.2021 між ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] укладено Договір № 339517-КС-002 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 14.07.2021 позивач видав відповідачу кредит у розмірі 24000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою платіжної системи АТ «ПриватБанк» № б/н від 05.07.2024, чим виконав свої зобов`язання у повному обсязі. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 339517-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 339517-КС-002 позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 339517-КС-002 позичальника [PERSON] на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 339517-КС-002 на загальну суму 4400,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору та відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»,електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»,одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Укладення вищезазначеного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 339517-КС-002 від 14.07.2021. Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, чим порушив вимоги кредитного договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем, станом на 10.04.2024 у сумі 58319,89 грн, з яких: 24000,00 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 32002,74 грн - суми прострочених платежів по процентах; 2317,15 грн. - суми прострочених платежів за комісією. Відповідачем у свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог ТОВ «Бізнес позика» не надано. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання по кредитному договору, за якими кредитодавець виконав умови повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови та правила договору, не повернувши позичені кошти, порушено майнові права ТОВ «Бізнес позика», тому з відповідача слід стягти заборгованість за кредитним договором та задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved