Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти, в розмірі 1/4 частини усіх доходів, на утримання дочки [PERSON] , до закінчення її навчання. В обгрунтування поданого позову, [PERSON] , зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між сторонами не склалися, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Колишній чоловік, після розірвання шлюбу будь якої допомоги не надавав, коштів не перераховував. Фактично утриманням та вихованням дитини займалася позивачка. Відповідач працював та й на момент позову продовжує працювати в м.Києві у військовій частині. Оскільки добровільно допомогу на утримання неповнолітньої дочки відповідач не надавав, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11.04.2019 відповідача по справі зобов`язано щомісячно сплачувати на користь позивачки аліменти, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення її повноліття. [INFO] дочці сторін виповнилося 18 років. На даний час, донька [PERSON], навчається на другому курсі Навчально-наукового інституту економіки і управління Національного університету харчових технологій на денній формі навчання за спеціальністю 061 "Журналістика". Оскільки донька навчається у м.Києві, значна частина коштів позивачки тратиться для вирішення побутових потреб доньки, зокрема на проживання в гуртожитку. Тільки, за минулий рік за проживання в гуртожитку було сплачено 40300 грн. Також, значна частина коштів витрачається на харчування, придбання одягу, користування транспортом, в тому числі і для поїздки додому, придбання навчальної літератури, посібників. Відповідач по справі є працездатним як за віком так і за станом здоров`я, є працевлаштованим та має змогу надавати матеріальну допомогу доньці, проте в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Вказані обставини стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 25.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області. Згідно довідки №99/925 від 16.07.2024, виданої директором ННІ економіки і управління, [PERSON] , дитина сторін, [PERSON] , навчається на 2-му курсі ОС "Бакалавр" Навчально-наукового інституту економіки і управління Національного університету харчових технологій, на денній формі навчання, спеціальність 061 "Журналістика", освітня прогама "Реклама та зв`язки з громадськістю". Згідно долучених до матеріалів позову копій квитанцій вбачається, що позивач здійснює матеріальне забезпечення дочки під час її навчання. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Указані правовідносини регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). Частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що: «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу. Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на 2-му курсі ОС "Бакалавр" Навчально-наукового інституту економіки і управління Національного університету харчових технологій, на денній формі навчання, спеціальність 061 "Журналістика", у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Зважаючи на взаємний обов`язок батьків по утриманню повнолітньої дочки яка навчається, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, визначивши аліменти в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу 1500 грн. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до заяви додано лише розрахунок гонорару за надання правничої допомоги від 18.07.2024 на суму 1500 грн. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), акт приймання-передачі виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Проте, позивачем не надано на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу договору про надання правничої допомоги, з якого можна встановити розмір гонорару, визначеного сторонами, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акту приймання-передачі виконаних робіт та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, закрема квитанцію про сплату коштів. За таких обставин, суд вважає недоцільним стягнення з відповідача на користь позивачки витрат за послуги адвоката у розмірі 1500 грн. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. На підставі ст. 182, 191, 198-200 СК України,

Outcome: partial