Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Скріжалєвська Любов Петрівна звернулася в суд з позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви представник позивача посилається на те, що з 24 квітня 2017 року між сторонами був укладений шлюб, який було зареєстровано у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області у книзі реєстрації шлюбів за актовим записом №40. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 04.04.2024 року у справі №307/671/24 шлюб між ними розірвано. Представник позивачки зазначає, що донька [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідач ніякої матеріальної допомоги дитині надає. Позивачка утримує доньку сама. Спроби досудового врегулювання спору щодо добровільної сплати аліментів відповідачем ситуацію не змінили. Допомога щодо утримання дитини не надається. Відповідач до дитини байдужий та має інші сімейні стосунки. На даний час, як вказує представник позивача, їм не відомо де працює відповідач, але відомо, що він є забезпеченою людиною, так як здає в оренду майно та має щомісячний прибуток, а тому позивачка вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 7000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Скріжалєвська Л.П. будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. 31.10.2024 року подала до суду заяву про розгляд справи без її та позивачки участі. Разом з тим, у вказаному клопотанні зауважує, що у позовній заяві про стягнення аліментів було допущено помилку у написанні по батькові відповідача та просить правильно вважати по батькові « [PERSON] ». Відповідач, будучи відповідно до положень п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується трекінгом відстеження рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №0600291274320 в судове засідання призначене на 10.10.2024 року, не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник відповідача, адвокат Гаврилець М.Б. в судовому засіданні просив частково задовольнити позов та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Зазначив, що відповідач не відмовляється від утримання дитини, про це свідчить той факт, що до пред`явлення позовної заяви до суду відповідач сплачував позивачці грошові кошти на утримання дитини в розмірі 100 (сто) доларів США. Разом з тим, представник відповідача просить при вирішенні питання про розмір стягнення аліментів на утримання дитини не враховувати дохід, який отримує відповідач з оренди земельної ділянки, так остання розташована на тимчасово окупованій території України (Голопристанський район, Херсонська область). Представник відповідача просить урахувати також наявність у відповідача на утримання іншої дитини, від шлюбу з [PERSON] та відмовити у завдоленні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу , оскільки такі жодними доказами не доведені. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачкою до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2017 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 4 квітня 2024 року було розірвано (а.с.7, 18-19). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області. Батьками в свідоцтві про народження дитини значаться сторони (а.с.12). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що відповідач [PERSON] має у власності будинок садибного типу, земельні ділянки та житловий будинок (а.с.13-17). Судом встановлено, що у власності відповідача перебувають земельні ділянки за кадастровими номерами №6522382520:05:001:1074, №6522382500:01:001:0069, №2124482400:03:003:004, №6522382500:01:001:1036, №2124482400:04:006:0032 та житлові будинки за реєстраційними номерами об`єктами нерухомого майна №2644731221080, №2105936165223, №1118724165223. Судом також встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності відповідача та згідно договору від 10.09.2020 року передані відповідачем в оренду Фермерському господарству "Південий аграрний союз" за ціною 210 000,00 грн., розташовані в с. Добропілля, Голопристанського району, Херсонської області, яка на даний час є тимчасово окупованою територією, а тому при вирішенні спору суд не бере до уваги доводи сторони позивача про наявність у відповідача вказаного розміру доходу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача, про наявність у відповідача на утриманні інших утриманців. Так з долученої до матеріалів справи копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданого 15.07.2011 Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області видно, що до укладення з позивачкою шлюбу, відповідач 3.01.2013 року укладав шлюб з [PERSON] , з якою мають спільну дитину на утримання якої з відповідача стягуються аліменти, що підтверджено відомостями Єдиного реєстру судових рішень у справі №307/1739/20. Факт перебування дитини на утриманні і вихованні позивачки, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] не оспорювався, а відтак в силу положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлгають доказуванню. Виходячи з наведеного, позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дітей. Розглядаючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та керувався такими нормами процесуального та матеріального права. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною. Належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини на користь позивачки, з якою проживає дитина. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2563 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за неповнолітньою дитиною, вік дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, наявність у нього у власності нерухомого майна, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, а також встановлені під час розгляду обставини, а саме спроможність сплачувати аліменти в розмірі 4100 (чотири тисячі сто) гривень, що орієнтовно еквівалентно 100 (сто) доларам США, про добровільну сплату яких відповідачем до пред`явлення позову, стверджував в судовому засіданні представник [PERSON] , часткове визнання позову, наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу, вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 4100 (чотири тисячі сто) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2024 року і до її повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у розмірі 7000 грн. щомісячно на утримання дитини, позивачка та її представник суду не надали, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог слід відмовити. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень судового збору. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Однак представником позивача докази, які б підтверджували оплату правничої допомоги суду надані не були, тому в стягненні з відповідача вказаної суми витрат, слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial