Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

у лютому 2024 року АТ «Перший український міжнародний банк» (надалі позивач, Банк) звернулося до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 травня 2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] (надалі відповідач) укладений кредитний договір № 1001880687901, на підставі якого Банк надав відповідачеві кредит у сумі 52\~100,00 грн. Однак відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31 грудня 2023 року складає 70 510,10 грн, з яких: 45\~424,97 грн заборгованість за кредитом; 9,74 грн заборгованість за процентами; 25\~075,39 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачеві на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Вказує, що кредитний договір укладений між сторонами 25 травня 2021 року. Відповідач здійснював платежі до 01 вересня 2021 року. 01 липня 2023 року завершена дію карантину та строк позовної давності не пропущений. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі. Постановленою суддею ухвалою від 08 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. 29 липня 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву. У відзиві з позовом не погоджується. Вказує, що не ухиляється від сплати кредиту та сплачує за фінансовими можливостями. Перебував на військовій службі з 12 березня 2022 року по 03 серпня 2023 року, був звільнений з військової служби за станом здоров`я, отримав 2 групу інвалідності. У нього на утриманні перебуває дружина з 2 групою інвалідності, яка потребує постійної допомоги та медичного догляду. Станом на 27 липня 2024 року сума заборгованості за договором ним сплачена у розмірі 19\~850,00 грн. Щодо комісії вказує, що в цій частині договору він є нікчемним, оскільки є незрозумілим, за які дії така комісія нараховується та стягується. Просить не стягувати судового збору через намагання добровільної сплати заборгованості. 19 серпня 2024 року позивачем подана відповідь на відзив. У відповіді представник позивача вказує, що між Банком і відповідачем укладений у письмовій формі договір, згідно з яким Відповідач отримав кредит. Відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредити в порядку та строки, обумовлені договором. Кредит наданий, а договір укладений шляхом підписання Заяви, яка містить усі суттєві умові, притаманні кредитному договору, згідно з ЦК України. Окрім того, відповідач, поряд із Заявою, підписав «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» (копія додавалася до позовної заяви). Паспорт споживчого кредиту був підписаний до моменту підписання відповідачем Заяви. Мета підписання Паспорту - ознайомлення відповідача з детальними умовами кредитування. Паспорт споживчого кредиту був наданий відповідачеві на ознайомлення і підписання на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами. Наданий Розрахунок заборгованості є формою, встановленою Банком, мета якого фіксування кредитної заборгованості клієнта-боржника з метою надання до суду при ініціюванні судового провадження. Виписка з особового рахунку відповідача: Виписка по рахунках/картах банка є належним та допустимим доказом. Копії платіжних інструкцій, наявних в матеріалах справи, є первинними документами, які підтверджують зарахування банком суми позики відповідачеві. Умовами договору передбачена сплата відсотків за користування кредитом, а також комісії банку за обслуговування кредитної заборгованості. Застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). У даній справі у відповідності до пункту 5.7.3 положень ДКБО АТ «ПУМБ» комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві про приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. з огляду на виконані Банком послуги, надання яких підтверджується серед іншого і випискою по рахунку щодо зарахування коштів на рахунок Відповідача, списання коштів з рахунку для погашення заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів тощо, умова про встановлення комісії за такі послуги не є нікчемною чи такою, що суперечить вимогам законодавства, оскільки за змістом як постанов Верховного Суду так і ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» перелічені операції не є послугами, що надаються безоплатно, а відтак, і позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інформування клієнта про розмір та дату платежу, про залишок заборгованості не є послугами з розрахунково-касового обслуговування чи послугами з зарахування, нарахування та перерахування грошових коштів, а відтак, останні можуть надаватись за плату комісію, на підставі домовленості сторін договору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відзиві про розгляд справи у свою відсутність не просив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, подання відповідачем відзиву, суд вважає, що неявка відповідача не є перешкодою розгляду справи за наявними матеріалами. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом установлено, що 25 травня 2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] особистим підписом підписана заява № 1001880687901 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «Перший український міжнародний банк», про що свідчить підпис відповідача у заяві /а.с.6-8/. Також, 25 травня 2021 року [PERSON] підписаний паспорт споживчого кредиту /а.с.9/. Згідно з належним чином засвідченою копією заяви № 1001880687901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший український міжнародний банк», позивач надав відповідачеві кредит у сумі 52\~100,00 грн шляхом банківського перерахування на картковий рахунок відповідача строком на 24 місяці зі сплатою процентів в розмірі 0,01% річних і зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором /а.с.29/. До позовної заяви Банком надано виписку по рахунку [PERSON] , яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем /а.с.33-35/. З розрахунку заборгованості по картковому рахунку [PERSON] за кредитним договором № 1001880687901 убачається, що заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 01 січня 2024 року становить 70 510,10 грн, з яких: 45\~424,97 грн заборгованість за кредитом; 9,74 грн заборгованість за процентами; 25\~075,39 грн заборгованість за комісією /а.с.30-32/. 02 січня 2024 року, у зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту, позивачем складена для направлення відповідачеві письмова вимога (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитом /а.с.24-25, 26-27/. Судом також досліджені засвідчені копії: посвідчення серії [NUMBER] особи з інвалідністю 2 групи [PERSON] /а.с.84/; виписки з документів закладів охорони здоров`я, які вказують на потребу в лікуванні [PERSON] /а.с.85-87, 88, 89/, Довідку командира в/ч [NUMBER] про перебування [PERSON] на військовій службі у період з 12 березня 2022 року по 03 серпня 2023 року /а.с.92/, витяг з наказу № 41 від 03 серпня 2023 про виключення відповідача зі списків особового складу /а.с.93/, посвідчення особи з інвалідністю 2 групи [PERSON] , видане 05 червня 2024 року /а.с.94/, виписки з документів закладів охорони здоров`я, які вказують на потребу в лікуванні [PERSON] /а.с.98, 99, 100, 101-102, 103, 104, 105, 106-107, 108/. Також судом досліджена виписка по рахунку [PERSON] з особового рахунку з 25 травня 2021 року по 25 липня 2024 року, з якої вбачається сплата відповідачем 12 червня 2024 року суми в розмірі 5\~000,00 грн та 06 липня 2024 року суми в розмірі 3\~500,00 грн у якості погашення кредиту за договором 1001880687901 /а.с.90, 91/. При цьому суд убачає, що сплата позивачем 3\~800,00 грн врахована позивачем при формуванні розрахунку заборгованості згідно з наданим позивачем розрахунком. Вирішуючи позов, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована до 12 червня 2024 року. Водночас суд ураховує надані відповідачем та не спростовані у відповіді на відзив позивачем докази сплати заборгованості в розмірі 8\~500,00 грн. Внаслідок чого суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 36\~934,53 грн, оскільки заборгованість з процентів у розмірі 9,74 та 8\~490,26 грн основної заборгованості погашені відповідачем самостійно. Проте не є такою, що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача комісії. Так, дійсно, положенням п. 5 вищевказаного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним». У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Пунктом 1.4 кредитного договору позивачці встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів), фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Ураховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. У цій справі комісійна винагорода за надання кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, з наданого розрахунку не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за обслуговування кредиту. Відтак положення про комісію є нікчемним. Посилання представника позивача на умови договору, викладені в публічній пропозиції та паспорті споживчого кредиту суд відхиляє, оскільки надана до позову публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування (нова редакція діє з 15 березня 2021 року) не містить підпису відповідача про ознайомлення з нею, а тому не є допустимим доказом у цій справі, а паспорт споживчого кредиту сам по собі не є належним доказом, оскільки містить репрезентативну інформацію, про що прямо зазначено у ньому. Внаслідок викладеного, наявні підстави для відмови у позові в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи, перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом у сумі 36\~934,53 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Інші доводи та аргументи, наведені позивачем та відповідачем у заявах по суті справи (зокрема, посилання на електронну форму договору, яка не підтверджується доказами; наявність скрутного матеріального становища, яке не є підставою для зменшення основної заборгованості), як самі по собі так і у своїй сукупності не є підставою для відмови у задоволенні позовів, чи їх задоволення, а тому не приймаються судом до уваги при ухваленні рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. При цьому, дії відповідача по частковій сплаті заборгованості суд ураховує, однак такі дії не є підставою для зменшення судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в мінімальному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial