Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4284972631. У відповідності до договору позикодавець надав [PERSON] грошові кошти в позику, які вона зобов`язалася повернути у визначеній договором сумі та строк. Цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», з якими позичальниця ознайомилася до укладення договору та до яких приєдналася, підписавши Договір, складають єдиний кредитний договір. На підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» Первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників.\~\~\~\~\~\~04.04.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалось передати (сплатити)\~\~АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 Реєстру Прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 24247,25 грн, з яких 12935, 33 грн - загальна сума заборгованості по тілу кредиту, 2177, 42 грн. - загальна заборгованість за відсотками, 9134,5 грн - загальна заборгованість по комісії. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, які позивач просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір. Ухвалою від 08 жовтня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 11 листопада 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги просить задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 29.09.2020 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір №4284972631, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 19719, 33 грн. терміном на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом, реальна річна ставка 78, 12 %. З вищевказаним договором, паспортом кредиту, умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР»» www.kreditmarket.ua позичальниця ознайомилася до укладення Договору та до яких позичальник приєдналася підписавши такий Договір. (6-7). Як видно із матеріалів справи, 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та Публічним акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК`було укладено договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (п. 2.1 Договору) (а.с. 11-13). 04.02.2024 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4284972631 від 29.09.2024 в сумі 24247,25 грн., з яких: 12935,33 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 2177, 42 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 9134,5 грн. - загальна заборгованість по комісії (а.с. 14-17). У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 29.09.2020 Кредитного договору № 4284972631 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . Проте належних доказів про виконання ТОВ «ФК «ЦФР» п.1.4 умов Договору (надання кредитних коштів) не надано, вказані в Договорі реквізити не є платіжними документами. Що стосується законності правонаступництва позивача за грошовою вимогою за даним кредитним договором, слід зазначити таке. Згідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідност до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Як видно з матеріалів справи, кредитний договір № 4284972631 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений 29.09.2020, тоді як договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 між ТОВ "ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» укладено 07.10.2016 року, тобто на момент укладення Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Таким чином, передати право вимоги за зобов`язанням, яке не існувало на момент укладення договору про відступлення права вимоги неможливо. А тому право вимоги до боржниці [PERSON] в ПАТ «ТАСКОМБАНК» за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року не було набуто, а отже, не могло бути передано в подальшому за договором факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 року позивачу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, виходячи з аналізу наданих доказів та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, відсутність достовірних і допустимих відомостей щодо належного набуття позивачем права первісного кредитора вимоги до відповідачки, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed