Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою Відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» 5253,54 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - травень 2024 року на р/р [NUMBER] , а також просить здійснити розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що між Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» та відповідачем укладено договір розподілу природного газу на умовах типового, оскільки боржник споживав природній газ, що документально підтверджується зміною показників лічильника газу побутового споживача, яка відображена в графі «Обсяг газу м. куб.» наданого розрахунку заборгованості. Вказує, що Львівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» надавала відповідачу послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по травень 2024 року, щомісячну вартість яких відображено в графі «нараховано грн.» наданого розрахунку заборгованості. Відповідач отримав послуги, однак за них не розрахувався в повному обсязі, внаслідок чого у споживача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 5253,54 грн., яка відображена в графі «сальдо» наданого розрахунку заборгованості станом на 21 травня 2024 року. У зв`язку із несплатою боргу товариство звертається до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути вказану заборгованість в судовому порядку. Матеріали даного позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 26 червня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 16 липня 2024 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою сторонам було встановлено строк для подання заяв по суті, зокрема визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію вказаної вище ухвали того ж дня - 16 липня 2024 року було скеровано сторонам для відома, копію ухвали було отримано позивачем та представником позивача Самсонюк Т.Я. , що діє на підставі довіреності від 31 січня 2024 року, на зазначені в позовній заяві електронні адреси та офіційні електронні адреси в системі «Електронний суд»16 липня 2024 року, а 21 серпня 2024 року поштове відправлення, що скеровувалось відповідачу, повернулось до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з перебуванням складу суду у відпустці копію ухвали про відкриття провадження у справі було повторно скеровано відповідачу 6 вересня 2024 року, водночас 3 жовтня 2024 року дане поштове відправлення теж повернулось до суду з проставленою у такому 1 жовтня 2024 року відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що з врахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки (повідомлення про дату, час та місце розгляду справи у даному випадку). При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 16 серпня 2024 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, а також відповідачем не подавалось до суду відзиву на позов, строк для подання такого сплив. Відтак з врахуванням наведеного вище, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується отриманою судом відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Львівській області про реєстрацію їх місця проживання від 9 липня 2024 року (а.с. 34). Позивач ТОВ «Газорозподільні мережі України» стверджує, що за вказаною вище адресою ним надаються відповідачу послуги з розподілу природного газу, заперечень щодо вказаної обставини відповідачем суду не подано. При цьому судом встановлено, що Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» оприлюднено на офіційному сайті типовий договір розподілу природного газу та заяву-приєднання до умов розподілу природного газу (для побутового споживача), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугах» № 2498 від 30 вересня 2015 року (а.с. 17-30; https://lv.grmu.com.ua/важлива-інформація/). Згідно з пунктом 1.3. типового договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Так відповідно до розрахунку заборгованості від 16 травня 2024 року абоненту (споживачу) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , присвоєно номер рахунку [NUMBER] , та за період з вересня 2023 року по травень 2024 року йому нараховувались Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» послуги з розподілу природного разу у зв`язку зі споживанням такого, однак жодних оплат вартості послуг відповідач не здійснював, у зв`язку з чим станом на 16 травня 2024 року заборгував суму у розмірі 5253,51 грн. (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що укладення між Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» та [PERSON] типового договору розподілу природного газу підтверджується документальним підтвердженням споживання останнім природного газу, відповідач користується послугами з розподілу природного газу, відтакправовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються зокрема Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону до комунальних послуг віднесено в тому числі послуги з розподілу природного газу. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому згідно з ст. 156 Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Також відповідно до ст. 160 такого повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відтак споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги незалежно від того чи є він власником житлового приміщення, у якому такі надаються. Окрім того відповідно до п. 6.1. вказаного вище типового договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункт 6.4.). Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ (пункт 6.6.). При цьому відповідно до підпункту 1 пункту 7.4. споживач зобов`язується зокрема здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. А згідно з пунктом 8.1. типового договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Ддоговором та чинним законодавством України. Також згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498. При цьому згідно з абзацом 2 пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. При цьому відповідно до пункту 6 глави 6 розділу VI періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць. Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання (пункт 7). При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. А згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримував надані послуги з розподілу природного газу, проте своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконував та не сплачував їх. При цьому відповідно до доданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на станом на 16 травня 2024 року становить 5253,51 грн., доказів оплати вказаних послуг за спірний період відповідачем суду не надано. Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведений позивачем розрахунок є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено, суд приймає вказаний розрахунок як належний та допустимий доказ позовної вимоги. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем платіжною інструкцією (а.с. 164). На підставі наведеного та

Outcome: approved