Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

12 вересня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, згідно з якою позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 166 320,76 грн; три відсотки річних від простроченої суми за період з 08.07.2022 по 03.09.2024 в сумі 10 776,56 грн; інфляційні нарахування з 08.07.2022 по 31.07.2024 в сумі 30 167,75 грн та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач попросив свого брата [PERSON] замовити у відповідача автомобіль з Європи. 11.06.2022 [PERSON] було передано відповідачу без розписки (на довірі) 3 000 доларів США для придбання позивачем легкового автомобіля Volkswagen Golf 5 до 01 липня 202 року. 08 липня 2022 року відповідач зателефонував до [PERSON] ,\~ з проханням перерахувати на картку [PERSON] 47 000,00 грн. У листопаді 2022 року відповідач пообіцяв повернути кошти до 10 грудня 2022 року та написати розписку про їх отримання та відшкодування моральної шкоди, але так цього не зробив. У листопаді 2023 року позивач звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 31 липня 2024 року кримінальне провадження за заявою позивача було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. 01 липня 2024 року [PERSON] перерахувала позивачу 3 972,04 грн у рахунок повернення коштів відповідачем. На даний час відповідач не повернув кошти, не виходить на зв`язок з позивачем, тому безпідставно набув грошові кошти в сумі 166 320,76 грн (3000 доларів США, що у перерахунку по офіційному курсу НБУ становить 123 29280 грн, 47 000,00 грн переведених на картку позивачем для відповідача та 3 972,04 грн повернутих відповідачем позивачу). На вказану суму позивачем нараховано інфляційні втрати за період часу з 08.07.2022 по 31.07.2024 в сумі 30 167,75 грн та 3 відсотки річних за період часу з 08.07.2022 по 03.09.2024 в сумі 10 776,56 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 вересня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 13 вересня 2024 року судом отримано відомості про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справ за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 09 жовтня 2024 року. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 09 жовтня 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 08 листопада 2024 року. В судовому засіданні 08 жовтня 2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та позивача та просив ухвалити заочне рішення у справі. Відповідач в судове засідання, призначене на 08 листопада 2024 року повторно не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно та належним чином. У відповідно до ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд вважає на можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Згідно протоколу допиту потерпілого у кримінальному провадженні [PERSON] від 21.12.2023, він мав намір придбати автомобіль. 11 червня 2022 року його брат разом з [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 доларів США для викупу автомобіля Фольксваген, а потім мали намір передати ще 2300 доларів США.08 липня 2022 року [PERSON] зателефонував до [PERSON] ,В та повідомив про необхідність перерахування грошових коштів в сумі 47 тис.грн., після чого позивач перерахував вказані грошові кошти на картковий рахунок [PERSON] , колеги [PERSON] . У листопаді 2022 року [PERSON] пообіцяв повернути грошові кошти та написати розписку, проте цього не зробив та автомобіль не придбав. Згідно протоколу допиту свідка у кримінальному провадежнні [PERSON] від 24.06.2024у червні 2022 року йому зателефонував [PERSON] попросив придбати автомобіль Фольваген. Він домовився за завдаток в сумі 3000 доларів США і останній передав йому вказану суму. В подальшому йому надіслали на картку ще 46 тис.грн. Умислу на вчинення протизаконних дій у нього не було. 31 липня 2024 року Білоцерківська окружна прокуратура повернула до Білоцерківського районного управління поліції матеріали кримінального провадження без погодження повідомлення про підозру [PERSON] . Постановою слідчого Білоцерківського районного управління поліції від 31 липня 2024 року закрито кримінальне провадження № 12023111030005434 від 19.11.2023 за ч.3 ст. 10 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Через відсутність у [PERSON] мети заволодіння належними коштами у тому числі [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного: Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статі 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею\~ 1212 ЦК України встановлено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини 3 статті 12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, згідно з вимогами частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд, що розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд вважає, що стороною позивача не надано до суду жодного документально підтвердженого доказу надання відповідачу грошових коштів сумі 3 000,00 доларів США та 47 000,00 грн. на підтвердження безпідставності отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] у розумінні статті 1212 ЦК України. За заявою [PERSON] Білоцерківським районним управлінням поліції у місті Києві відкрито кримінальне провадження за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами, проте постановою слідчого від 31 липня 2024 року кримінальне провадження у справі закрите за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 1890 КК України. За таких обставин суд вважає необґрунтованим належними і допустимими доказами\~ зверненням до суду [PERSON] щодо стягнення із [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів. Тому, на думку суду, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивач інфляційних втрат та 3 відсотків річних є похідними від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів, тому в задоволенні вказаних позовних вимог також доцільно відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: dismissed