Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 80\~000, 00 гривень моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебувало кримінальне провадження №460/3615/18, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140350000714 від 10 червня 2018 року, про обвинувачення [PERSON] в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, та про обвинувачення [PERSON] в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до обвинувального акту, 10 червня 2018 року приблизно о 07 годині 10 хвилин обвинувачений [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік торгового центру «Україна» по [ADDRESS] , маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав з переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Opel Vektra», реєстраційний номер [NUMBER] , в якому він знаходився в якості водія, належний йому мобільний телефон марки «Samsung J730» вартістю 9898 гривень із стартовим пакетом «Київстар» № [NUMBER] , на рахунку якого знаходилися кошти в сумі 45 гривень із шкіряним чохлом вартістю 200 гривень, а всього відкрито викрав майна на загальну суму 10143 гривні, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України. Також, 10 червня 2018 року приблизно о 07 годині 35 хвилин обвинувачені [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік будинку [ADDRESS] , маючи намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень, спільно в групі осіб, умисно стали наносити йому удари кулаками та ногами в різні частини тіла, зокрема [PERSON] наніс два удари кулаком в голову, а [PERSON] наніс декілька ударів ногою в область рук, грудної клітки та ноги, внаслідок чого йому спричинено садно лівої навколоорбітальної ділянки, садно носа, синець на правому плечі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, чим вчинили злочин, передбачений ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2023 року була задоволена заява обвинуваченого [PERSON] та останнього було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього було закрито. Також ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2023 року була задоволено клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] адвоката Зозулі А.В. та обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України, на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього було закрито. Його цивільний позов до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, було залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. Оскільки кримінальне провадження відносно винних осіб [PERSON] та [PERSON] закрито з нереабілітуючої підстави, його цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в кримінальному провадженні було залишено без розгляду, відповідачі по справі в добровільному порядку не бажають відшкодувати завдану моральну шкоду, а тому він змушений звертатися з даним позовом до суду. В результаті протиправних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] під час скоєння кримінальних правопорушень йому була спричинена майнова та моральна шкоди. Моральна шкода, яка йому заподіяна відповідачами, полягає у фізичному болі та стражданнях, які він переніс в результаті отриманих тілесних ушкоджень, а також у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів. Протиправні дії відповідачів відносно нього були наслідком виконання ним громадянського обов`язку щодо припинення злочинних дій відносно [PERSON] . Зокрема, 10 червня 2018 року приблизно о 07 годині він рухався на автомобілі марки «Opel Vektra», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул.І.Франка в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, де побачив як невідомі особи, серед яких були обвинувачені, зухвало та жорстоко наносять побої невідомому йому водію автомобіля марки «Sharan», яким пізніше виявилося був [PERSON] . Щоб припинити скоєння злочину та запобігти настанню більш тяжких наслідків він зупинив свій автомобіль та звернувся до цих осіб з вимогою припинити таку протиправну поведінку. Однак на його зауваження були залишені поза увагою, в зв`язку з чим він по телефону повідомив в поліцію про бійку. Після чого до нього направилися обвинувачені, висловлюючи погрози фізичною розправою, і обвинувачений [PERSON] зумів відкрити праві пасажирські двері та з сидіння відкрито викрав його мобільний телефон марки «Samsung J730». На його вимогу повернути викрадений телефон [PERSON] не відреагував і він, щоб уникнути фізичного насильства, від`їхав на стоянку прилеглої вулиці, де з другого телефону повідомив в поліцію про викрадення мобільного телефону. В подальшому він вирішив дочекатися працівників поліції та встановити можливе місце перебування обвинувачених. Коли під`їхав поліцейський автомобіль служби охорони, то він вказав на обвинувачених, які знаходилися неподалік. Незважаючи на присутність поліцейських, обвинувачені підійшли до його автомобіля, де спочатку [PERSON] наніс йому декілька ударів кулаком в обличчя, а також [PERSON] став наносити удари ногами в різні частини його тіла. Лише втручання поліцейських припили протиправні дії обвинувачених відносно мене. В результаті спричинення обвинуваченими йому тілесних ушкоджень він переніс фізичну біль та страждання. Крім того душевні страждання він переносив внаслідок наявності на його обличчі протягом певного часу слідів крововиливів та саден, що призводило до стресу та дискомфорту у спілкуванні, в порушенні стосунків з оточуючими людьми, необхідності пояснювати обставини отримання тілесних ушкоджень, переносити осудні та зловтішні погляди людей, яким не були відомі такі обставини отримання тілесних ушкоджень. По мірі можливості він був змушений змінити свій звичний режим життя, уникати перебування на вулиці та в громадських місцях тощо. Також наслідком вчинення обвинуваченими [PERSON] та [PERSON] відносно нього протиправних дій стала необхідність витрачання додаткових зусиль і часу по захисту і відновленню порушених його прав та інтересів, а саме відвідування медичного закладу, огляд у судово-медичного експерта, неодноразова явка до органу поліції для дачі пояснень та участі в слідчих діях, пошук адвоката для надання правової допомоги тощо. З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи з вимог розумності, справедливості та співмірності ним було оцінено грошове відшкодування завданої йому обвинуваченими моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень. Водночас, враховуючи час, що пройшов з часу пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні та визначення розміру заподіяної шкоди, що становить більше п`яти років, з врахуванням індексу інфляції, він визначає грошове відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 80 000 гривень. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 24 квітня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Зозуля А.В. подав заяву про зупинення провадження у справі. На обґрунтування клопотання зазначив, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у Військовій частині [NUMBER] з 17 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою Військової частини [NUMBER] № 1016 від 09 квітня 2024 року. 29 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Варениця В.С. подав клопотання про роз`єднання позовних вимог, зважаючи на те, що один із відповідачів [PERSON] перебуває на військовій службі, а [PERSON] ні, тому відносно нього відсутні підстави для зупинення провадження у справі. Крім того, 22 травня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Варениця В.С. уточнив позовні вимоги, а саме просив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 40\~000, 00 гривень моральної шкоди, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 40\~000, 00 гривень моральної шкоди. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в самостійні провадження; виділено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в самостійне провадження; матеріали позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди було передано до канцелярії для перереєстрації; провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, до припинення перебування відповідача [PERSON] на військовій службі, було зупинено. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Варениця В.С. не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх пояснень (відзиву) на позов та будь-яких клопотань до суду не подавав. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення, Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2023 року у справ № 460/3615/18 [PERSON] за його клопотанням було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.28 - ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, на підставі вимог ч. 1 ст.\~49\~Кримінального кодексу\~України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2018 року № 12018140350000714, закрито. Також цією ухвалою було залишено без розгляду цивільний позов [PERSON] та роз`яснено йому право звернутись з таким позовом в порядку цивільного судочинства. Дана ухвала набрала законної сили. В ухвалі вказано, що 10 червня 2018 року, приблизно о 07 год. 35 хв., [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно із [PERSON] , без попередньої змови групою осіб, знаходячись неподалік від будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із [PERSON] , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів ногою в область рук, грудної клітки та правої ноги, а [PERSON] два удари кулаком в голову [PERSON] , внаслідок чого спричинили останньому садно лівої навколоорбітальної ділянки, садно носа, синець на правому плечі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~284\~Кримінального процесуального\~кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно з ч. 8 ст.\~284\~Кримінального процесуального\~кодексу України закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. Згідно із ст.\~44\~Кримінального кодексу\~України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~49\~Кримінального кодексу\~України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Відповідно до ч. 2 ст.\~12\~Кримінального кодексу\~України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, є кримінальним проступком, за яке передбачено покарання менш суворі, ніж обмеження волі. Отже, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст.\~49\~Кримінального кодексу\~України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг; відсутність заперечень обвинуваченого. Будь-яких інших підстав та умов для цього законом не встановлено. Відповідно, дотримання наведених умов, є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, тобто, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа). Також суд враховує, що ч. 1 ст.\~2\~Кримінального кодексу\~України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.\~11\~Кримінального кодексу\~України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Отже, лише винне діяння, в розумінні Кримінального кодексу\~України буде вважатися кримінальним правопорушенням, відповідно, закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст.\~284\~Кримінального процесуального\~кодексу України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) не є реабілітуючою підставою. При цьому, ст.\~284\~Кримінального процесуального\~кодексу України визначено чіткий перелік реабілітуючих підстав. Нереабілітуючими підставами при закритті кримінального провадження, передбачені ч. 2 вказаної статті, які, в тому числі, вирішують питання про вчинення кримінального правопорушення, є, зокрема, закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Тобто закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою діяння, яке містить склад кримінального правопорушення. Отже, за змістом наведених норм права, звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та за наявності умов, передбачених законом. Також відповідно до ч. 6 ст.\~82\~Цивільного процесуального\~кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на надані докази щодо наявності ухвали суду за подією, яка була між сторонами і стала підставою звернення до суду, суд визнає дану обставину щодо такої події, яка є встановленим фактом, що не підлягає доказуванню. Крім того, суд наголошує, що згідно з ч. 8 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, як зазначено вище, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ст. цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. Отже, [PERSON] мав право не заявляти клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності згідно за ч. 1 ст.\~49\~Кримінального кодексу\~України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а просити суд проводити повний судовий розгляд, в ході якого він мав би можливість у вставленому законом порядку доводити свою невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, в якому обвинувачувалась. У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс\~України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Також Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм Цивільного кодексу\~України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17. Також аналогічний підхід і висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справа № 161/7881/20. Відповідно до норм ст. ст. 12, 13\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.\~89\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак відповідач не надав жодних доказів відсутності його вини у заподіянні шкоди позивачу. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що у спірному випадку наявні правові підстави для відшкодування [PERSON] шкоди [PERSON] , заподіяної кримінальним правопорушенням. Відповідно до норм ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Щодо факту заподіяння моральної шкоди [PERSON] внаслідок вчинених відносно нього дій [PERSON] , які мали місце 10 червня 2018 року, суд вважає очевидним те, що умисне заподіяння позивачу ушкодження, а саме садна лівої навколоорбітальної ділянки, садна носа, синця на правому плечі, безумовно спричинило йому моральні страждання, які полягали у фізичному болю та стражданнях, що, в свою чергу, очевидно, мало наслідком також спричинення душевних страждань та приниження його честі і гідності. Нормами ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України також передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] , суд враховує характер та тривалість заподіяних йому моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Так, інкриміноване [PERSON] кримінальне правопорушення, належить до категорії умисних. Відповідач не надав жодних доказів та не вчинив будь-яких дій, спрямованих на відшкодування шкоди [PERSON] в нематеріальному (вибачення, надання певної допомоги тощо) та матеріальнуму виразі. Також суд враховує, що позивачу, як описано вище, завдано тілесне ушкодження, що спричинило йому фізичний біль, душевні страждання, погіршення стану здоров`я, що потребувало певного часу, зусиль та витрат для його відновлення. Отже, підсумовуючи наведене вище, суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого [PERSON] та заподіянням такої шкоди позивачу. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , виходячи з наведених вимог закону, характеру дій відповідача, завданих позивачу страждань, заподіяння йому тілесних ушкоджень, дотримуючись принципів розумності, співмірності та справедливості, слід визначити в розмірі 20000,00 грн. що, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих їй моральних страждань. Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Відповідно до норм ч. ч. 1, 6 ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних, а саме у розмірі 1514 грн 00 коп., яка підлягала сплаті за подання такої позовної заяви до суду. Судовий збір в розмірі 1514 гривні 00 копійок компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial