Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

30.08.2024 року позивач в особі свого представника за ордером адвоката Столітнього Михайла Миколайовича засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним електронним договором №6336192 від 04.02.2023 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на суму 20000,00 грн., яка склала 79700,00 грн., з яких 20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 35820,00 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими первинним кредитором, та 23880,00 грн. - проценти, нараховані позивачем, право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України. Також представник позивача надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АТ КБ «Приватбанк» інформацію про емітування на ім`я відповідачки платіжної картки [NUMBER] з метою підтвердження зарахування на вказану картку коштів у сумі 20000,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна» 04.02.2023 року, оскільки позивач в особі свого представника отримав відмову у наданні вказаної інформації на адвокатський запит, посилаючись на банківську таємницю вказаної інформації відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про національний банк України». Ухвалою судді від 05.09.2024 року відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, задоволено клопотання позивача та витребувано з АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження зарахування на картку відповідача 04.02.2023 року 20000,00 грн. від первинного кредитора (а.с.93-94). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.96-97). Зворотне повідомлення від відповідача повернулося до суду 07.10.2024 року з відміткою органу поштового зв`язку про те, що вказане повідомлення повертається у зв`язку із закінченням строку зберігання на об`єкті поштового зв`язку (а.с.104). 16.09.2024 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача, надіслане із електронної пошти про ознайомлення з матеріалами справи через їх пересилання засобами електронної пошти (а.с.98-99). 16.09.2024 року на вказану електронну адресу відповідачу була надіслана ухвала про відкриття провадження в даній справі як єдиний процесуальний документ суду, оскільки інших можливостей автоматично пересилання автоматизована програма діловодства місцевого суду КП «Д-3» не містить у своєму функціоналі (а.с.100). 19.09.2024 року суддею відповідачу було надіслане повідомлення про неможливість надсилання матеріалів справи на адресу електронної пошти та запропонованого або зареєструватися в Електронному суді або особисто прийти до суду для ознайомлення з матеріалами справи (а.с.101). 23.09.2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація про емітування на ім`я відповідача банківської картки вказаного банку та зарахування на неї 04.02.2023 року 20000,00 грн. (а.с.102-103). 09.10.2024 року на адресу суду надійшов надісланий засобами поштового зв`язку 01.10.2024 року документ під назвою «відзив» з боку відповідача разом із клопотанням про поновлення строку його подання, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки оспорюваний договір не містить його підпису, тобто є неукладеним, на думку відповідача, оскільки не містить волі відповідача на його укладання відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»; вимога щодо нарахування процентів протирічить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», проценти є явно завищеними та такими, що не відповідають вимогам щодо добросовісності та справедливості; вимоги до позивача фактично не були передані, оскільки він не сплатив вартість уступки права вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, відсутні докази перерахування коштів позивачу з боку первинного кредитора, оскільки наявні в матеріалах справи документ про перерахування коштів не є первинним бухгалтерським та вказана банківська картка не містить даних відповідача, і, нарешті, відповідач заперечив вимогу позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи, що гонорар адвоката взагалі стосується даної справи та не відповідає складності справи та часом витраченим адвокатом на надання вказаної допомоги, а відтак, вказані витрати є завищеними (а.с.125-131). При отриманні відзиву актом канцелярії Первомайського міськрайонного суду Харківської області було встановлено, що він не містив доказів його надсилання відповідача, хоча як додаток містив відповідне посилання (а.с.132-133). 07.10.2024 року засобами Електронного суду (направлений 04.10.2024 року поза межами робочого часу суду) від представника позивача Столітнього Михайла Миколайовича надійшов документ під назвою «відповідь на відзив», в якому позивач заперечив вимоги, викладені у документі під назвою «відзив» через належне підписання відповідачем кредитного договору одноразовим електронним підписом відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», відсутності необхідності обов`язкового досудового врегулювання спору в даній категорії спорів, підтвердження як наданими, так і отриманими судом доказами перерахування коштів відповідачу та можливості позивача нараховувати проценти після придбання вимоги до відповідача, повідомлення відповідача про перехід права вимоги засобами електронної пошти вже позивачем та підтвердження вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі 10000,00 грн. як вже фактично понесені та їх понесення підтверджене відповідними доказами (а.с.105-110). До вказаного документу долучив різні постанови судів апеляційної інстанції, які для суду не мають жодного правового значення, оскільки обов`язковими для прийняття та застосування для судів України є виключно постанови Верховного Суду у відповідній категорії справ, що відповідає вимогам ч.4 ст.263 ЦПК України. Постанови апеляційних судів є судовими рішеннями в конкретній справі та не можуть застосовуватися при розгляді даної справи. Крім цього, позивач надав суду публічну пропозицію первинного кредитора на укладання договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів від 24.01.2022 року (а.с.123-124) як доказ підписання документу одноразовим ідентифікатором саме відповідачем відповідно до порядку, затвердженого первинним кредитором. При поданні вказаного документу судом встановлено, що станом на 04.10.2024 року обидві сторони є користувачами Електронного суду. Інші заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Первинно суд вважає за необхідне встановити наявність у справі заяв по суті позову. В цій частині судом встановлюється, що відповідач про наявність даної справи у даного складу суду дізнався 16.09.2024 року, що підтверджується поданням ним відповідної заяви на адресу суду (а.с.98), оскільки інші відомості про отримання відповідачем даних про наявність справи у суді суд не має. Документ під назвою відзив він подав 01.10.2024 року засобами поштового зв`язку, тобто в межах 15-денного строку для його подання визначеного ухвалою про відкриття провадження від 05.09.2024 року. В той же в порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України до документу під назвою відзив не були долучені копії його направлення позивачу, що встановлено актом канцелярії Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09.10.2024 року (а.с.132-133). При цьому, як вбачається із факту отримання судом документу під назвою «відповідь на відзив» з боку позивача сама копія відзиву відповідачем все ж таки була надіслана. Однак головним в невиконанні вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України є те, що за відсутності надання до суду документів на підтвердження направлення документу під назвою «відзив» позивачу суду немає можливості встановити через поштовий ідентифікатор строки отримання позивачем вказаного документу та вирахувати чи не був порушений термін для подання документу «відповідь на відзив», що має істотне значення для вирішення питання про отримання заяв по суті позову. Відповідно суд приймає документ під назвою «відзив» як письмові пояснення з боку відповідача у порядку ст.43 ЦПК України, а відповідно документ під назвою «відповідь на відзив» з боку позивача суд приймає як заперечення на письмові пояснення відповідача у порядку ст.182-183 ЦПК України, та окремо встановлює, що заявою по суті позову в даній справі є виключно позовна заява. Далі. Суд не приймає як доказ подану 07.10.2024 року позивачем публічну пропозицію первинного кредитора на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів від 24.01.2022 року, оскільки вказаний документ був поданий вже після подання позовної заяви та отримання письмових пояснень відповідача за відсутності доказів того, що позивач не мав вказаний документ при зверненні до суду та не міг його подати, що є порушенням вимог ч.2 ст.83 ЦПК України, а підставою для не прийняття суд визначає ч.8 ст.83 ЦПК України. Щодо основного предмету спору, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 04.02.2023 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» був укладений договір №6336192 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти від позивача у розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів із сплатою процентів у розмірі 1,89% як знижена процентна ставка та 1,99% на суму кредиту за кожний день користування, який рахується із дня видачі кредиту. Загальний строк кредиту був визначений сторонами у 360 днів. Відповідач підписав вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором [NUMBER] (а.с.17-21). Таким чином, відповідач був ознайомлений як з умовами кредитування, так і з розміром кредиту, строком його повернення та порядком повернення отриманих відповідачем коштів. Посилання відповідача в частині не підписання договору та не ознайомлення з його умовами суд відкидає як безпідставні. Кошти відповідачу були перераховані контрагентом первинного кредитора ТОВ «Пейтек Україна», що підтверджується копією листа від 10.10.2023 року №20231010-4 (а.с.86-88) та відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 17.09.2024 року про перерахування коштів на картку відповідача у розмірі 20000,00 грн. 04.02.2023 року (а.с.102-103). Заперечення відповідача про те, що у вказаному доказах відсутні повні дані картки та її належність відповідачу суд вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону, оскільки вказаний документі є належними доказами, які судом приймаються як встановлений факт, а позиція відповідача в даній частині не є спроможною. Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №25.09/23Ф від 25.09.2023 року, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» з відповідним актом прийому-передачі реєстру боржників на загальну суму 96386943,82 грн. з кількістю боржників 10782 (а.с.45-54). Оплату за вказані вимоги позивач здійснив первинному кредитору у повному обсязі у розмірі 1773409,78 грн. відповідними платіжними інструкціями від 29 вересня 2023 року (а.с.56-58). 16.08.2024 року позивач цінним листом з описом вкладення направив відповідачу претензію щодо сплати вказаного боргу як кредитору, який отримав право вимоги до відповідача, де зазначив підстави набуття права вимоги, суму вимоги та порядок погашення вказаної вимоги (а.с.37, зворотній бік). Розрахунок заборгованості, наданий позивачем щодо нарахувань щодо відповідача первинним кредитором суд приймає як належний доказ, оскільки його нарахування відповідають укладеному між сторонами договору у повному обсязі у період з 04.02.2023 року до 24.09.2023 року (а.с.28-34). Крім цього, суд погоджується із нарахуваннями, проведеними позивачем за період після придбання вимоги до відповідача з 25.09.2023 року до 23.11.2023 року, оскільки строк дії договору склав 360 днів з 04.02.2023 року до 30.01.2024, жодних обмежень щодо нарахування відсотків з боку наступного кредитора договір не містить. Той факт, що первинний кредитор припинив нараховувати відсотки 05.05.2023 року, тобто після спливу 90-денного строку не виконання договору є внутрішнім правом первинного кредитора, що не впливає на можливість вже позивача як фактору в межах дії договору, термін дії якого сплинув 30.01.2024 року нараховувати відсотки за користування кредитними коштами відповідачем у визначеному розмірі. Посилання відповідача на не справедливий розмір процентів та їх не відповідність сумі виданого кредиту суд відкидає, вказуючи, що в Україні діє англосаксонська система кредитування, для якої характерний вільний вибір умов та порядку кредитування відповідно до домовленості сторін без жодних обмежень як в частині встановлення процентів, так і їх розміру, тобто дозволено все, що погоджено сторонами. Незнання позивача про вказані норми при укладанні договору не може бути підставою для зменшення розміру процентів судом, оскільки це не передбачено нормами матеріального права, оскільки саме відповідач погодився на вказані умови з урахуванням строку кредиту та повинен нести юридичну відповідальність за наслідки своїх дій в частині підписаного кредитного договору. Заперечення відповідача щодо не переходу права вимоги до позивача суд відкидає, оскільки право вимоги до відповідача позивачем доведено належними та допустимими доказами. Відповідно до частин 1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позову в частині стягнення заборгованості у повному обсязі, а тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача у повному обсязі. В той же час суд не може задовольнити вимоги щодо сплати судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суду не надані докази оплати вказаних витрат з боку позивача на користь його представника адвоката Столітнього Михайла Миколайовича. Згідно п.4.1 договору №17/07-2023 про надання правової допомоги (далі - Договір), укладеного між Столітнім Михайлом Миколайовичем та позивачем, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. На підставі п.4.3 вказаного договору позивач авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні від ціни позову, відповідно до ціни позову та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Згідно п.4.2 договору при визначенні розмірі гонорару враховується багаточисленні аспекти, погоджені сторонами (а.с.35-36). Згідно із та рахунком на оплату по замовленню №4027/06/08 від 06.08.2024 року (а.с.27), сторони Договору погодили витрати в даній конкретній справі у розмірі 10000,00 грн., які складаються із 1000,00 грн. - зустріч адвоката та клієнта, 1000,00 грн. - аналіз практики та правових позицій Верховного Суду, 3000,00 грн. - підготовка додатків до позовної заяви та направлення адвокатського запиту, 4000,00 грн. - підготовка позовної заяви до відповідача та 1000,00 грн. - підготовка адвоката до судових засідань та участь у судових засіданнях. Доказів оплати вказаних послуг суду не надано, а відповідно у суду відсутні докази понесення вказаних витрат позивачем станом на час постановлення судового рішення. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Враховуючи реєстрацію обох сторін в Електронному суді, копію рішення суд направляє сторонам засобами виключно Електронного суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved