Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

У серпні 2024 ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось у суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №200230 від 27.07.2021 в сумі 9 600 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 2000грн., простроченої заборгованості за процентами в сумі 7600грн., а також та судових витрат в сумі 2 422,40грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 27.07.2021р. між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200230, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати іншу обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 2000грн. Дата надання кредиту: 27.07.2021 року Строк кредиту: 9 днів Валюта: UAH Стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. ТзОВ «ЗАЙМЕР» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в договорі. 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників та набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 року заборгованість [PERSON] склала 9 600грн., з яких: 2000,00грн. заборгованість за сумою кредиту, 7600грн. заборгованість по відсотках. Таким чином, з боку відповідача відносно позивача має місце порушення зобов`язання, визначеного в Кредитному договорі, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 11.09.2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 03.10.2024р. відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому частково не погодився з позовними вимогами, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зіслався на те, що 27.07.2021 між ним та ТОВ «Займер» за допомогою електронного підпису було укладено договір кредиту №200230, за умовами якого кредитор надав боржнику позику в сумі 2000грн. строком на 10 днів, з кінцевою датою повернення 05.08.2021, за яким нараховується 2% на день за кожен день користування кредитом, комісія за користування системою складає 15% від суми фінансового кредиту. Зазначив, що позикодавець ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та не сплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто 10 днів. Враховуючи наведене, вважає, що розмір його заборгованості за кредитним договором становить 2 400грн., яка складається з: Простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000грн. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 400грн. Просить в позові відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. У позовній заяві просив проводити розгляд справи за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін. Відповідач в судове засіданні не з`явився. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наведених нижче підстав. Між ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме, з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами ЦК України. Судом встановлено, що 27.07.2021р. між ТзОВ «Займер», правонаступником якого, згідно Договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.022022 є ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено Договір про надання фінансового кредиту №200230, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно умов Договору про надання фінансового кредиту №200230 від 27.07.2021, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту 2000 грн.; строк кредитування 10 днів, тобто до 05.08.2021; за користування кредитом сплачує 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. ТзОВ «Займер» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладених кредитних договорів. Даний факт стверджується довідкою про перерахування кредитних коштів. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, та допустив заборгованість. Згідно розрахунку позивача станом на 25.06.2024р. заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 200230 складає 9 600 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 2000,00 гривень, прострочена заборгованість по відсотках 7600,00 грн. Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України). Згідно умов укладеного Договору про надання фінансового кредиту №200230 від 27.07.2021 року сторони визначили суми кредиту у п.1.1, строк кредиту у п.1.2, у п.1.3 визначили розмір процентів за користування кредитом. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктами 1.2, 1.3 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань. Водночас, вирішуючи питання стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в заявленому розмірі, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61- 2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Погреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно я частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3,4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contraproferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка немала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. У Договорі про надання фінансового кредиту № 200230 від 27.07.2021р. сторони обумовили суму кредиту 2000,0грн., строк користування кредитом 10 днів, до 05.08.2021, зі сплатою 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 05.08.2021. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: за Договором про надання фінансового кредиту №200230 від 27.07.2021 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 2400,00 грн. (2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 400,00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 25.06.2024 по 05.08.2021). У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю вимог, про що наведено вище у мотивувальній частині рішення. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: partial