Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

11 жовтня 2023 року до суду надійшов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивачі просили договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] визнати недійсним та стягнути з Відповідачів відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані Позивачам у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості в розмірі 1\~362\~034, 00 гривень та моральної шкоди в розмірі 10\~000, 00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що на праві спільної (часткової) власності в рівних частках, Позивачі володіли квартирою [ADDRESS] . 05 березня 2021 року Позивачами на ім`я [PERSON] видано довіреності на продаж часток квартири Позивачів. 08 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу Квартири. Відповідно до тексту довіреностей, [PERSON] мала зареєструвати право власності на квартиру, чого зроблено не було, так як станом на день подання даного позову, не внесено відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки та не отримано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в паперовій чи електронній формі, та в п.п. 2.1. та 2.2. Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що вартість Квартири в розмірі 3\~800\~000,00 рублів оплачена [PERSON] . Позивачам до укладення Договору купівлі-продажу квартири та підписання даного Договору купівлі-продажу Квартири підтверджує проведений розрахунком між сторонами в повному обсязі на банківський розрахунковий рахунок в РНКБ Банк (ПАТ), чого зроблено не було. Такі дії відповідачів, що є сторонами договору купівлі-продажу квартири, можуть свідчити, що такий правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості сторін та такий правочин визнається судом недійсним. Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Протокольною ухвалою суду від 17 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. 05 листопада 2024 року від представника Позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. В судове засідання 05 листопада 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 2008 року за № [NUMBER] , квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. 08 квітня 2021 року між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавеці) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,9 кв.м., кадастровий номер 90:21:000000:142, квартира розташована на 6 поверсі. Згідно з п.п. 2.1. та 2.2. Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що вартість Квартири в розмірі 3\~800\~000,00 рублів оплачена [PERSON] . Позивачам до підписання даного Договору згідно з їх долями. Підписання договору купівлі-продажу Квартири підтверджує проведений розрахунком між сторонами в повному обсязі на банківський розрахунковий рахунок в РНКБ Банк (ПАТ). Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу квартири, право власності на квартиру переходить до покупця з моменту державної реєстрації переходу права власності. 21.04.2021 року згідно з відповідною відміткою на сторінці 3 зазначеного договору державним комітетом з державної реєстрації і кадастру Республіки Крим, номер реєстраційного округу 90, реєстратором [PERSON] була проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку за № 90:21:000000:142-91/014/2021-7. Відповідно до частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частинами першою, другою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: 1. Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). 2. Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Державний комітет з державної реєстрації і кадастру республіки Крим, номер реєстраційного округу 90, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відноситься до системи органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Суд зауважує, що спірний договір купівлі-продажу квартири, що розташована на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою, укладений в м. Саки АРК, в простій письмовій формі, викладений російською мовою та за законодавством Російської Федерації. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частино 5 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). З огляду на наведене, оспорюваний позивачем правочин є нікчемним в силу закону, тому визнання його недійним судом не вимагається. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин, відсутні підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2021 року недійсним, як і підстави для стягнення солідарно з відповідачів збитків у сумі 1\~362\~034, 00 гривень грн та моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, у зв`язку з недоведеністю їх завдання позивачу відповідачами укладенням спірного договору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N\~4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховучи наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed