Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

у червні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів в сумі 35000 грн, які були сплачені в якості авансу за договором підряду від 14.07.2023 та стягнення 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.2023 року між [PERSON] (Замовником) та [PERSON] (Підрядником) було укладено договір підряду з виготовлення гранітного пам`ятника на могилу померлого батька - [PERSON] . Відповідно до договору підрядник зобов`язувався виготовити та передати у власність пам`ятник згідно раніше обговореного кошторису. Згідно кошторису підрядника вартість робіт та матеріалів з виготовлення пам`ятника становила 49 900,00 грн. При зустрічі позивач із відповідачем 14.07.2023 року обговорили обсяг та вартість робіт та [PERSON] сплатив підряднику аванс в сумі 35 000,00 грн. На підтвердження сплати авансу [PERSON] надав договір №63 від 14.07.2022 р. (рік зазначений 2022 помилково) із особистим підписом (зробленим власноруч). Підрядник зобов`язався розпочати роботи з виготовлення пам`ятника після отримання авансу в сумі 35000,00 грн. та виконати їх в термін до кінця жовтня 2023 року, але в будь якому випадку до зими 2023 року. У телефонній переписці обговорювали колір пам`ятника. З 8 вересня 2023 року відповідач зник, а 02.10.2023 повідомив телефоном, що він у лікарні, по замовленню у нього все готово. Підрядник не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кошти за оплачене позивачем замовлення. 10.01.2024 року позивач звернувся до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області із заявою, яку було зареєстровано в журналі ЄО за 1570 від 10.01.2024. За результатами перевірки були встановлені дані підрядника - [PERSON] . Враховуючи, що відповідач умови договору не виконав, кошти не повернув та не виготовив пам`ятник позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення коштів, які були передані в якості авансу та моральної шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 червня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Згідно з вимогами статей 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.07.2023 між [PERSON] (Замовником) та [PERSON] (Підрядником) було укладено договір підряду з виготовлення гранітного пам`ятника на могилу померлого батька - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до договору підрядник зобов`язувався виготовити та передати у власність пам`ятник згідно раніше обговореного кошторису. Згідно кошторису підрядника вартість робіт та матеріалів з виготовлення пам`ятника становила 49900,00 грн. При зустрічі із відповідачем 14.07.2023 року сторони обговорили обсяг та вартість робіт та позивач сплатив підряднику аванс в сумі 35000,00 грн. На підтвердження сплати авансу [PERSON] надав договір №63 від 14.07.2022 р. (рік зазначений 2022 помилково) із особистим підписом (зробленим власноруч). Підрядник зобов`язався розпочати роботи з виготовлення пам`ятника після отримання авансу в сумі 35000,00 грн. та виконати їх в термін до кінця жовтня 2022 року, але в будь якому випадку до зими 2023 року. Позивач вказує, що станом на теперішній час, відповідач грошові кошти не повернув, договори підряду не виконав. Стаття 11\~Цивільного кодексу\~України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. За змістом ст. ст. 11, 509, 627\~Цивільного Кодексу\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526\~Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~837\~Цивільного кодексу\~України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з ч. 2 ст.\~849\~ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Як встановлено судом під час розгляду даної цивільної справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору підряду № 63 на виготовлення пам`ятника. Позивач мотивував позовні вимоги тим, що у погоджений сторонами у договорі строк виконавець свої зобов`язання за договором не виконав, що як вважає позивач, є підставою для розірвання договору між сторонами. За ч. 2 статті 651\~ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651\~ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення). У постановах від 24.10.2019 року у справі №905/799/18, від 18.09.2019 року у справі №916/1921/18, від 28.05.2019 року у справі№910/9234/18, від 13.02.2018 року у справі №925/1074/17, від 16.10.2018 року у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 року у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 року у справі №910/8819/18, від 18.08.2020 року у справі №927/784/19 Верховний Суд зробив висновок про те, що оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це друге оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Статтею 854\~Цивільного кодексу\~України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Відповідно до статті 901\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Обов`язок підрядника виконати роботу або виконавця надати послугу на свій ризик говорить про те, що він не може відмовитися від прийняття на себе певних негативних наслідків, що виникають при виконанні підрядних робіт. За положеннями частини першої статті 854\~ЦК України замовник виплачує належну підряднику суму за результатами виконаної роботи. Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (частина перша статті 903 ЦК України). Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень частини 1статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 30600,00 грн. та розірвати договір підряду, який укладений між сторонами. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно\~ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із частиною першою статті 1167\~Цивільного кодексу\~України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини першої, другої\~статті 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частинами третьою, четвертою\~статті 23 Цивільного кодексу України\~якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Оцінивши наявні в справі докази та доводи позивача, суд дійшов висновку, що позивач поніс моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»,споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved