Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивачі звернулись до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради та Об`єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, в якому просять визнати за ними право власності на 1/8 частину квартири за кожним, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їх батько - [PERSON] 05.10.1988 отримав ордер на право зайняття жилого приміщення, а саме двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Серед членів сім`ї наймача були зазначені позивачі та їх мати - [PERSON] . Позика за вищевказану квартиру була виплачена 21.05.1993. [INFO] [PERSON] помер. Фактично всі спадкоємці прийняли спадщину, оскільки зареєстровані та проживають у вищевказаній квартирі. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.04.2010 визнано за [PERSON] право власності на 5/8 частин квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина і спадкоємцем 5/8 частин квартири став [PERSON] . Оригінал ордеру на квартиру було втрачено, тому на підставі ст. 384 ЦК України звертаються до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова справу передано до Новозаводського районного суду м. Чернігова. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.05.2024 від представника ОЖБК м. Чернігова на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги до ОЖБК м. Чернігова не визнають. Просять відмовити у задоволенні позову. Зазначають, що ОЖБК м. Чернігова не є зобов`язаним за вимогою позивачів, а також не оспорює право власності на спадкове майно позивачів. Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадках їх відсутності - відповідний орган місцевого самоврядування (а.с. 59). 20.05.2024 від представника Чернігівської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого не визнають заявлені вимоги позивачів. Звертають увагу суду на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.04.2010, в якому визнається право власності [PERSON] на 1/2 частку оспорюваної квартири. На підставі цього визнання та належності до сім`ї спадкодавця, судом було визнано [PERSON] спадкоємицею 1/4 спадщини за спадкодавцем, а саме на 1/8 частки права власності на спірну квартиру. Так само даним рішенням визнано фактичне прийняття спадщини (1/8 частки права власності на оспорювань квартиру) [PERSON] . Наголошують, що [PERSON] не скористався своїм правом щодо подання відповідної заяви до державного реєстратора прав на нерухоме майно, в якості спадкоємця для проведення державної реєстрації права власності. Відтак, не можна стверджувати, що у [PERSON] наявні підстави для звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивачів, оскільки всі його права щодо спадкування були дотримані. Відповідно до положень ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5 визначені докази вступу в управління чи володіння спадковим майном. Жодного з перелічених документів позивачами надано не було. Оскільки ЦК УРСР не передбачав норми, відповідно до якої неповнолітня особа, що має право на спадщину, вважається такою, що прийняла її, від імені [PERSON] та [PERSON] , які на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, мав звернутися законний представник, повнолітній член сім`ї (у даному випадку мати). Якщо вони вважають свої права на спадкування порушеними відповіднім повнолітнім членом сім`ї, вони мали право звернутися до суду за захистом своїх прав, як мінімум, починаючи з досягнення ними повноліття, тобто [PERSON] - починаючи з [INFO], а [PERSON] - починаючи з [INFO]. Зазначають, що строк позовної давності для звернення до суду з метою визнання права власності за [PERSON] сплинув [INFO], а за [PERSON] - [INFO], що є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги. Таким чином, Чернігівська міська рада заявляє про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , оскільки позивачі. Вважаючи свої житлові права порушеними, свідомо не вчиняли жодних дій з метою визнання за собою по 1/8 права власності на оспорювану квартиру, а відтак позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають (а.с. 70-75). 29.07.2024 на адресу суду з Другої чернігівської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 96-101). Ухвалою суду від 15.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 112-113). У судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без його та позивачів участі. Позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заву про розгляд справи без його участі. При вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Представник відповідача ОЖБК м. Чернігова у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що батьком [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , про що свідчать копії свідоцтв про народження позивачів (а.с.21, 22, 23). 05.10.1988 [PERSON] з сім`єю з 5 осіб був виданий ордер на житлове приміщення про право зайняття жилого приміщення житловою площею 33,0 кв.м, яке складається з двох кімнат у кв. [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син 1976 р.н., [PERSON] - син 1980 р.н., [PERSON] - син 1988 р.н. (а.с.15). Згідно довідки ОЖБК м. Чернігова від 20.02.2024 № 1-07/61, квартиронаймачем ЖБК [ADDRESS] з 18.09.1988 по 01.03.2012 був [PERSON] . Пайові внески за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] були виплачені повністю у 1993 році (а.с. 16). Частиною 3 статті 384 ЦК України встановлено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 24). 29.01.2007 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Другої чернігівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 74 (а.с. 96, 101). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.04.2010 визнано за [PERSON] право власності на 5/8 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 13-14). Право власності зареєстровано в КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» ЧОР 01.03.2012 (а.с. 17). [INFO] [PERSON] померла. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.01.2024, спадкоємцем належних [PERSON] 5/8 часток в праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 19). Листом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. від 12.08.2024 № 150-01-16, [PERSON] повідомлено про те, що ордер на жиле приміщення, виданий 05.10.1988 виконавчим комітетом міської ради Народних депутатів м. Чернігова не являється документом, на підставі якого видається свідоцтво про право на спадщину. Тому необхідно звернутися до суду за вирішенням питання оформлення спадщини на квартиру (частку квартири), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 110). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України). Згідно з положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку він не заявив про відмову від спадщини. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, враховуючи ту обставину, що на день смерті [PERSON] [INFO] (момент відкриття спадщини) діяв Цивільний кодекс Української РСР, то за встановлених судом обставин справи застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме його положення. Відповідно до частини першої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК Української РСР). Згідно з частиною першою статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Незважаючи на те, що документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивачі - діти спадкодавця на день смерті [INFO] [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги в силу ст. 529 ЦК Української РСР), були зареєстровані та проживали у квартирі [ADDRESS] , тим самим фактично вступили в управління та володіння спадковим Майном, чим фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, суд дійшов висновку про те, що позивачі правомірно набули право власності на 3/8 часток квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємці першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , але в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на майно позивачі в змозі оформити право власності на нього тільки в судовому порядку, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного спадкоємця за законом є рівними, тому суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності по 1/8 частці за кожним в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Враховуючи, що спадщина належить спадкоємцю з часу її прийняття, клопотання про застосування строків позовної давності є необґрунтованим і не підягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved