Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

У грудні 2023 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі також - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 192 335,95 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 18.06.2018 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/3273994,за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 199 786 грн на строк до 17.06.2023 зі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 15,00% річних та комісійної винагороди в розмірі 2,30% від суми кредиту. На підставі договору про відступлення права вимоги від 23.01.2023 позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржника [PERSON] , який не виконав своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованістьу заявленому розмірі. Ухвалою суду від 17.01.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 09.02.2024 від відповідача в особі представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які обґрунтовані тим, що позивач не довів наявність законних підстав вимагати виконання кредитного зобов`язання. За міркуванням відповідача додані до позовної заяви витяги з договору про відступлення права вимоги, додатків до нього та копії інших документів не є належними та допустимими доказами переходу до позивача права вимоги у матеріальному правовідношенні, оскільки з їх змісту неможливо встановити дотримання передбачених даним договором умов, за яких право вимоги переходить до нового кредитора і момент, коли такий перехід відбувається. Вказав, що він ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам та вважає, що лише на підставі оригіналу договору про відступлення права вимоги можливо встановити наявність у позивача такого права. До того ж позивачем не надано акту прийому-передачі реєстру боржників, що є належним доказом факту отримання та передачі кредитного договору, витягу з Державного реєстру фінансових установ і ліцензії, які підтверджують здійснення позивачем права факторингу, залучення фінансових активів тощо. Відповідач також послався на те, що не отримував від первісного кредитора належного та достовірного повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, не укладав додаткову угоду та не надавав згоду на відступлення права вимоги, а позивачем не надано належних доказів надання йому кредиту, обґрунтованого розрахунку заборгованості та наявності у особи, яка підписала та подала позовну заяву, повноважень на вчинення таких дій. З наведених вище підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 22.02.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив. Заперечення проти аргументів відповідача мотивовані тим, що подання до суду витягів з документів ґрунтується на приписах частини другої статті 95 ЦПК України, додані до позовної заяви копії документів належним чином посвідчені і містять усі необхідні реквізити, позивач позбавлений можливості надати цілий Реєстр прав вимог до договору про відступлення прав вимоги з метою захисту інформації, яка містить банківську таємницю щодо осіб, що не є учасниками даної справи, а тому до позовної заяви долучений лише витяг з нього, з якого слідує, що позивач набув права вимоги до відповідача і набув статусу нового кредитора. Вказав також, що за приписами статті 516 ЦК України заміна боржника у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, законодавством не передбачено обов`язку надіслання боржнику копії відповідного договору для ознайомлення, додані до позовної заяви банківські виписки та платіжна інструкція є належними доказами факту видачі кредиту та заборгованості за кредитним договором, а повноваження представника позивача [PERSON] підтверджені належним чином. 11.03.2024 від відповідача надійшли заперечення, зміст яких аналогічний поясненням, наведеним у відзиві на позовну заяву. 18.04.2024 від позивача надійшла заява під назвою «Додаткові пояснення у справі», проте подання такої заяви сторонами у справі цивільний процесуальний закон не передбачає, дозволу на подання позивачем додаткових пояснень щодо окремих питань, які виникли при розгляді справи, суд не надавав (частина п`ята статті 174 ЦПК України), а тому підстав для прийняття її до розгляду суд не знайшов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 18.06.2018 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» (банком) та [PERSON] (позичальником) укладено комплексний договір № 1/3273994, який містить елементи кредитного договору (Розділ І) та договору страхування (Розділ ІІ), при цьому договір в частині умов, що стосуються страхування, був укладений банком як страховим агентом від імені та за дорученням страховика ПрАТ «Метлайф». У пункті 1. цього договору та у додатках до нього, зокрема у паспорті споживчого кредиту, викладені основні умови кредитування, а саме: розмір кредиту - 199 786 грн; цільове призначення кредиту - споживчі потреби, в тому числі сплата страхового платежу за договором страхування життя; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, на поточний рахунок позичальника в день укладення кредитного договору; тип процентної ставки - фіксована; розмір процентної ставки - 15,00% річних; розмір комісійної винагороди (комісії) - 2,30% від суми кредиту; строк кредитування - 60 місяців; кінцевий термін повернення кредиту - 17.06.2023. Відповідно до пункту 2.1. договору з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № 29097000481091. Сторони договору погодили, що платежі з повернення суми кредиту, сплати процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості мають здійснюватись позичальником щомісячно, 18 числа кожного місяця, починаючи з липня 2018 р., до повного погашення, рівними частинами - по 9 347,97 грн, згідно графіку погашення заборгованості (пункт 2.2 кредитного договору; Додаток 1 до паспорта споживчого кредиту (продукти «готівковий кредит «Свобода», «Споживчий кредит «Партнерський» - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Орієнтовний графік платежів по кредиту, ануїтет); Пам`ятка клієнту за комплексним договором № 1/3273994 від 18.06.2018). Підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання (пункт 2.3. кредитного договору). Цього ж числа сторони уклали договір про надання банківських послуг, предметом якого є надання банком клієнту банківських послуг за плату. Стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За приписами статті 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже аналізуючи предмет, зміст та загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані у комплексному договорі та у додатках до нього, суд дійшов висновку, що між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено змішаний договір, який містить у собі елементи кредитного договору та договору страхування. За своєю юридичною природою цей договір є публічним договором приєднання, умови якого встановлені банком у відповідних стандартних формах (Правилах надання споживчих кредитів у ПАТ «Креді Агріколь Банк») та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням статей 633, 634 ЦК України. Підписання відповідачем договору, який містить усі істотні умови, передбачені законодавством для кредитного договору, зокрема такі як сума кредиту, розмір процентів і комісії, строки та порядок погашення кредиту, є доказом ознайомлення його з предметом договору та усіма його умовами. За положеннями частини першоїстатті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76-81 ЦПК України). Докази згідно положень статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України мають бути належними, допустимими і достовірними, а в своїй сукупності - також достатніми, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. На підтвердження факту видачі банком кредиту позивач надав виписки з рахунків позичальника [PERSON] та паперову копію складеної в електронній формі платіжної інструкції № 22901287-1 від 18.06.2018. Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Особливості організації бухгалтерського обліку в банках України визначає Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі також - Положення). Пунктами 42, 43, 46, 62 цього Положення передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг; відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті; виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій, які призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пунктах 51, 63 Положення закріплені вимоги до змісту первинних документів та виписок з клієнтських рахунків, які аналогічні вимогам, наведеним у статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та визначено, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить відповідні реквізити. З огляду на зазначене можна дійти висновку, що виписки з рахунків позичальника, які містять детальний перелік усіх фінансових операцій, здійснених за вибраний період, є офіційними документами та належними доказами як здійснення операції з видачі кредиту (у безготівковій формі), так і наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру. Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30.08.2019 у справі № 353/614/15-ц та від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц. Дослідженням наданих позивачем виписок з рахунків та платіжної інструкції установлено, що у них зазначені усі необхідні реквізити (з урахуванням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг), всупереч доводам відповідача на момент видачі кредиту в Україні ще не було запроваджено міжнародного номеру банківського рахунку (IBAN), а відтак вказані документи відповідають критеріям належності та допустимості доказів у спірних правовідносинах. З виписок з банківських рахунків та платіжної інструкції убачається, що із загальної суми кредиту в розмірі 199 786 грнчастина коштів в сумі 191 000 грн була надана безпосередньо позичальнику у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на його поточний рахунок, а 8 786 грн перераховано на рахунок страховика ПрАТ «Метлайф» як страховий внесок (страхова премія) за договором страхування життя, умови якого визначені розділом ІІ комплексного договору. Наведене свідчить про неспроможність доводів відповідача щодо недоведеності факту надання банком кредиту у визначеному договором розмірі. За даними виписок з банківських рахунків відповідач не виконував належним чином зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів і комісії у встановлені договором строки та розмірах, за період з липня 2018 р. по лютий 2022 р. здійснив оплат на загальну суму 355 592,14 грн (за графіком мав сплатити 411 310,68 грн), а з березня 2022 р. будь-які сплати за кредитним договором взагалі припинив. 23.01.2023 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новим кредитором), яке має статус фінансової установи, та АТ «Креді Агріколь Банк» (первісним кредитором) укладено договір про відступлення права вимоги № 1-2023, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору за плату права вимоги до позичальників, у тому числі і до [PERSON] за комплексним договором № 1/3273994 від 18.06.2018. Згідно з Додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 1-2023 від 23.01.2023 (Реєстру прав вимог № 1) позивач набув право вимоги до відповідача на суму заборгованості в загальному розмірі 192 335,95 грн. Відповідно до складеного банком розрахунку заборгованість відповідача, розрахована станом на 24.01.2023, складається із:строкової заборгованості по тілу кредиту в розмірі 27 781,38 грн; простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 60 345,98 грн; суми нарахованих відсотків в розмірі 12 807,97 грн; прострочених відсотків в розмірі 16 879,34 грн; комісії в розмірі 9 190,16 грн; простроченої комісії в розмірі 64 331,12 грн. Правильність нарахування банком суми боргу відповідачем не спростована, розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та узгоджується з даними виписок з банківських рахунків, які відображають рух коштів по рахунках та усі здійснені сторонами кредитного договору операції, а тому суд вважає вказаний розрахунок достовірним доказом розміру невиконаних зобов`язань у спірних правовідносинах. Про набуття права вимоги позивач повідомив відповідача листом 11.12.2023, вих. № Х2594, у якому вимагав виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі у семиденний строк. Вимогу позивача відповідач не виконав, що і послугувало підставою для пред`явлення даного позову. Всупереч твердженням відповідача усі письмові докази, у тому числі й ті, що стосуються набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, подані з додержанням вимог статей 43, 95 ЦПК України у копіях, засвідчених згідно з пунктом 5.26 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2020», затвердженого наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 № 144. Що стосується подання позивачем Додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги (Реєстру прав вимог № 1) не в повному обсязі,а лише витягу з нього, то такі дії цілком узгоджуються з приписами частини другої статті 95 ЦПК України, якою передбачено можливість подання засвідченого витягу з документа у разі, якщо для вирішення спору має значення лише його частина. Жодних підстав сумніватись у достовірності поданих позивачем копій документів у суду немає, а доводи відзиву про те, що лише оригінал договору про відступлення права вимоги може слугувати доказом наявності у позивача права вимоги, ґрунтуються на власному тлумаченні і хибному розумінні стороною відповідача спірних правовідносин. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Відповідно до статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом, установленим статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Законодавство України не містить жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, та не встановлює вимогу одержання згоди позичальника на таку заміну. Більше того, при укладенні комплексного договору сторони погодили право банку у будь-який час відступити всі або частину своїх прав і вимог за договором, а також за угодами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоду про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважає доцільною (пункт 2.6. договору). Відповідно до статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір про відступлення права вимоги за своїм змістом, формою та іншими елементами не є недійсним в силу закону (нікчемним), рішення суду про визнання його недійсним не приймалось, сторонами або в судовому порядкуцей договір не розривався, а тому його правомірність презюмується. Отже, виходячи зі змісту наведених правових норм та установлених фактів, суд відхиляє доводи відповідача про укладення договору відступлення права вимоги без його згоди та про відсутність у позивача майнового права, на захист якого подано цей позов. За положеннями статей 1077, 1078, 1079 ЦК України характерною особливістю договору факторингу є передусім наявність двох спеціальних суб`єктів - фактора та клієнта, при цьому правовідносини факторингу зумовлені характером обов`язку фактора передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату в обмін на відступлення останнім свого права грошової вимоги до третьої особи (боржника). В укладеному між позивачем та банком договорі про відступлення права вимоги відсутні умови, які б давали підстави кваліфікувати його як договір факторингу, у зв`язку з чим аргументи відповідача щодо недостатності наданих позивачем доказів для підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором є явно необґрунтованими. Згідно з частиною третьою статті 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи) або через представника. За приписами статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що і зумовило розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша стаття 64 ЦПК України). За приписами статей 175, 177 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, а до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. До позовної заяви додано довіреність від 07.11.2023, згідно з якою генеральний директор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уповноважив [PERSON] бути представником товариства в судах України з усіма правами, наданими процесуальним законом, у тому числі з правом підпису та подання позовної заяви, а відтак не заслуговують на увагу твердження відповідача про недоведеність повноважень [PERSON] на вчинення таких дій. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи доводів і аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольняє їх у повному обсязі. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved