Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Адвокат Павленко М.В. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна, мотивуючи його наступним: [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після звернення до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В. із заявою про відкриття спадщини стало відомо, що на спадкове майно, а саме квартиру за реєстраційним номером майна 13686346, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. та належить померлому на праві власності, накладено обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно за реєстраційним номером 8792490 від 11.06.2009 року, підстава обтяження: постанова АА 449299 від 20.04.2009 року видана Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського округу юстиції. 03.05.2023 року до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) було подано заяву про зняття обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. та належала померлому [PERSON] на праві власності. Згідно відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що виконавчі провадження № 4501038 та № 4501026 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.10.2007 та від 27.11.2007 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, завершені 29.08.2007 та 29.11.2007 на підставі п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (закінчення передбаченого законом строку для цього виду стягнення). Отже, оскільки на даний час відсутні підстави для подальшого обтяження нерухомого майна позивачів, у зв`язку з тим, що виконавчі провадження були закриті, а повторно виконавчі документи для виконання не пред`являлися та строк для їх пред`явлення минув, необхідно зняти вказане обтяження та арешт майна. Просить суд скасувати арешт з майна, а саме квартири за реєстраційним номером майна 13686346, що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 46,3 кв.м., який накладений постановою АА 449299 від 20.04.2009 року виданою Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського округу юстиції, номер запису про обтяження 8792490, дата та час державної реєстрації 11 червня 2009 року, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова АА 449299, 20.04.2009, Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] , дата народження: [INFO] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.05.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін на усунення недоліків, які позивачем 03.06.2024 року усунені. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не скерувала. Треті особи пояснень до суду не надали. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 21.05.2022 року. \~ \~ \~ \~Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилася спадщина\~у вигляді\~квартири [ADDRESS] ,\~яканалежить померлому на підставі власності. Відповідно до копії Спадкової справи № 43/2022 заведеної приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В., 08.09.2022 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса\~Черкаського міського\~нотаріального округу\~Кам`янецького В.В. від 01.07.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень містяться арешти на спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 15.05.2023 року зазначено, що виконавчі провадження № 4501038 та № 4501026 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.10.2007 та від 27.11.2007 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, завершені 29.08.2007 та 29.11.2007 на підставі п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (закінчення передбаченого законом строку для цього виду стягнення). Згідно довідки\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна від\~21.03.2023\~№ 326500378,\~на квартиру\~ [ADDRESS] , наявні обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8792490; реєстратор: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження постанова АА 449299, 20.04.2009, Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] . Спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогодні позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права як спадкоємця. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Фактичні обставини справи свідчать, що на даний час відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна. На думку суду, подальший арешт майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна.

Outcome: approved