Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] , котра діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в своїх вимогах посилається на те, що [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 08.08.2023 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1557. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна та транспортного засобу. У зв`язку з тим, що за життя [PERSON] заповіту не склав, то спадкування відбувається за законом. Спадкоємцями першої черги за законом на момент смерті [PERSON] були: - [PERSON] , [INFO] , донька спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.07.2009 року першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1186. - [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 28.08.2001 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис № 32 від 02.08.1989 року. - [PERSON] , [INFO] , дружина спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 15.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 166. - [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця, що підтверджується Свідоцтом про народження серії [NUMBER] виданим 27.05.2003 року першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 685. Інших спадкоємців не має. Тобто відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України право на спадщину після смерті [PERSON] мали в рівних частках: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1274 ЦК України дружина померлого - [PERSON] та їх син - [PERSON] відмовились від своєї частини в спадщині, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на користь неповнолітньої спадкоємиці - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , у встановленому порядку та терміни подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що спадщину прийняв. Тобто після смерті [PERSON] спадкоємцями майна є: [PERSON] (в 3/4 частині) та [PERSON] (в 1/4 частині), що підтверджується довідкою № 485/02-14 від 21.02.2024 року. Однак позивач, [PERSON] , діючи як законний представник неповнолітнього спадкоємця, та спадкоємець, який відмовився від своєї частки на спадщину на користь доньки вважає, що [PERSON] повинен бути усунений від права на спадкування виходячи з наступного. Так, [PERSON] в останні роки свого життя тяжко хворів на онкологічне захворювання, потребував сторонньої фізичної та матеріальної допомоги, перебував у безпорадному стані у зв`язку з чим перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах м. Одеси. З 24.01.2020 року і до моменту смерті позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, купити ліки, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо. Проте [PERSON] , будучи його сином, маючи змогу фізично та матеріально допомагати батьку, достовірно знаючи про його стан здоров`я ігнорував будь-які звернення. Всі прохання залишилися без відповіді та належного реагування, оскільки [PERSON] так і не змінив свого ставлення до батька. Всі витрати на лікування, харчування та похоронні витрати здійснювались позивачем [PERSON] В порушення обов`язку встановленого 1 ст. 203 Сімейного Кодексу України, яка зазначає «що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю». [PERSON] про батька, який перебував в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою, не турбувався, кошти на його утримування не надавав, стосунків з ним до його смерті майже не підтримував, у зв`язку з чим не має права на спадкування після смерті батька. 02 квітня 2024 р. (а.с.34) провадження по справі відкрито за нормами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 липня 2024 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 89). Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Крім того просила долучити до матеріалів справи медичні документи (квитанції, платіжні доручення, довідки, акти про надані медичні послуги, тощо) що надані пацієнту [PERSON] . (а.с. 91-159). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся неодноразово належним чином, його представником адвокатом Антоновою Л. Г. надано на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. (а.с. 160). Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи. (а.с. 63). Оскільки всі сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи,\~встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 08.08.2023 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1557. (а.с. 41). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна та транспортного засобу. У зв`язку з тим, що за життя [PERSON] заповіту не склав, то спадкування відбувається за законом. Спадкоємцями першої черги за законом на момент смерті [PERSON] були: - [PERSON] , [INFO] , донька спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.07.2009 року першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1186. - [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 28.08.2001 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис № 32 від 02.08.1989 року. - [PERSON] , [INFO] , дружина спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 15.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 166. - [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця, що підтверджується Свідоцтом про народження серії [NUMBER] виданим 27.05.2003 року першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 685. Інших спадкоємців не має. (а.с. 39-61). Тобто відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України право на спадщину після смерті [PERSON] мали в рівних частках: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1274 ЦК України дружина померлого - [PERSON] та їх син - [PERSON] відмовились від своєї частини в спадщині, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на користь неповнолітньої спадкоємиці - [PERSON] . (а.с. 56,61). [PERSON] , [INFO] , у встановленому порядку та терміни подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що спадщину прийняв. (а.с. 40 на звороті). Тобто після смерті [PERSON] спадкоємцями майна є: [PERSON] (в 3/4 частині) та [PERSON] (в 1/4 частині), що підтверджується довідкою № 485/02-14 від 21.02.2024 року. [PERSON] в останні роки свого життя тяжко хворів на онкологічне захворювання, потребував сторонньої фізичної та матеріальної допомоги, перебував у безпорадному стані у зв`язку з чим перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах м. Одеси. З 24.01.2020 року і до моменту смерті [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, купити ліки, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо. Проте, [PERSON] , будучи його сином, маючи змогу фізично та матеріально допомагати батьку, достовірно знаючи про його стан здоров`я ігнорував будь-які звернення. Всі прохання залишилися без відповіді та належного реагування, оскільки [PERSON] так і не змінив свого ставлення до батька. Всі витрати на лікування, харчування та похоронні витрати здійснювались позивачкою. В порушення обов`язку встановленого 1 ст. 203 Сімейного Кодексу України, яка зазначає «що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю». [PERSON] про батька, який перебував в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою, не турбувався, кошти на його утримування не надавав, стосунків з ним до його смерті майже не підтримував, у зв`язку з чим не має права на спадкування після смерті батька. Наявність зазначеного діагнозу та факт знаходження на лікуванні підтверджується: - випискою для МСЕК з КПП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» OOP від 14.06.2022 року, з якої вбачається що [PERSON] , [INFO] , перебував на диспансерному обліку в Одеському обласному онкологічному диспансері з 13.02.2020 року з діагнозом: злоякісне новоутворювання бронхів та легені, клінічна група II; (а.с. 23) - випискою № 3133 від 26.05.2023 року з медичної карги стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається, що останній з 18.05.2023 року по 26.05.2023 року перебував на лікуванні у клініці «Медичний дім Odrex» з діагнозом: аденокарцинома лівої легені, IV стадія, Лівосторонній плеврит. Канцероматоз, асцит; (а.с. 24-26) - випискою з КНП «Міська лікарня № 5» м. Одеси від 04.08.2023 року з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , будучі інвалідам II групи з 27.07.2023 року по 04.08.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у зазначеному медичному закладі з діагнозом: аденокарцинома лівої легені. IV стадія. Лівосторонній плеврит. Перитонеальний канцероматоз. асцит. Вторинна лімфаденопатія черевної порожнини. Тромбоз лівої плечеголовной пахвової, підключичної вени, яремної вени з обох боків. Ішемічна хвороба серця: Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 2 ступеню. (а.с. 27). Отже, спадкодавець хворів на тяжку хворобу та постійно потребував стороннього догляду. Оскільки позивач, як його дружина, проживала разом з чоловіком, то нею і здійснювався цей догляд і витрати на лікування. Виходячи з документів які збереглись за період з 29.11.2021 року по 19.07.2023 року [PERSON] витрачено на лікування чоловіка [PERSON] 130388 грн. (а.с. 28,29,97-156). Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17 від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання сторони відповідача на те, що відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач не спростував позовні вимоги [PERSON] та не надав доказів протилежного того, що викладено в позові. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку із наведеним суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved