Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до АТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національного банку України про захист прав споживачів шляхом визнання дій банку протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачу був наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме надати суду підтвердження оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн за вимогу майнового характеру. 25 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява від позивача [PERSON] про усунення недоліків, за допомогою якою заявник надав суду копію посвідчення учасника бойових дій № [NUMBER] , що згідно з законодавством є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року позовні матеріали [PERSON] до АТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національного банку України про захист прав споживачів шляхом визнання дій банку протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди були направлені за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва для розгляду по суті. 02 січня 2024 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року про направлення за підсудністю матеріалів за його позовом до Подільського районного суду м. Києва. 22 січня 2024 року до Одеського апеляційного суду від представника АТ «Укрсиббанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу законною. Постановою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року скасована, цивільна справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. 05 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява, в якій заявник на підставі ч. 2 ст. 49 ЦПК України відмовився від вимоги про зобов`язання АТ «Укрсиббанк» принести вибачення позивачу за непрофесійні дії співробітників банку під час виконання постанови державного виконавця про арешт майна. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2024 року Провадження в частині позовних вимог щодо зобов`язання Акціонерного товариства «Укрсиббанк» принести вибачення позивачу за непрофесіональні дії співробітників банку під час виконання постанови державного виконавця від 23 вересня 2022 року про арешт майна у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національного банку України про захист прав споживачів шляхом визнання дій банку протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди закрите. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він з початку повномасштабної війни Росії проти України під час мобілізації був призваний на військову службу до ЗСУ та будучи клієнтом АТ «Укрсиббанк» відкрив цільовий рахунок «зп start картковий» (№ [NUMBER] ) у військовій частині. 23 вересня 2022 року державним виконавцем Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову №69873028 про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника, у зв`язку із примусовим стягненням з нього штрафу у розмірі 1067,00 грн. за нібито порушення ПДР. Вказані постанови були направлені для виконання до АТ «Укрсиббанк». 23 вересня 2022 року АТ «Укрсиббанк» арештував кошти [PERSON] на рахунку «зп start картковий» (№ [NUMBER] ). 04 жовтня 2022 року після звернення [PERSON] до органу ДВС, державним виконавцем закінчене виконавче провадження щодо нього, у зв`язку із скасуванням 17 серпня 2022 року постанови поліції на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/9328/22. 07 жовтня 2022 року позивачем була направлена скарга на дії працівників банку на адресу АТ «Укрсиббанк», проте вона була залишена банком без розгляду. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що АТ «Укрсиббанк» не захищає мої права як клієнта банку із відкритим цільовим рахунком та порушило вимоги чинного законодавства, що є підставою для звернення з позовом до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2024 року провадження у цивільній справі відкрите в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 27 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про відвід судді, в якій заявник просив її задовольнити та відвести суддю [PERSON] від розгляду цивільної справи №522/20005/23. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року у задоволенні заяви [PERSON] від 27 травня 2024 року про відвід судді [PERSON] було відмовлено, питання про відвід судді передано іншому судді, який визначається у порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2024 року (суддя Абухін Р.Д.) у задоволенні заяви [PERSON] від 27 травня 2024 року про відвід головуючої судді Свяченої Ю.Б. було відмовлено. 30 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про відвід судді, в якій заявник просив її задовольнити та відвести суддю [PERSON] від розгляду цивільної справи №522/20005/23. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року у задоволенні заяви [PERSON] від 30 липня 2024 року про відвід судді [PERSON] було відмовлено, питання про відвід судді передано іншому судді, який визначається у порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року (суддя Федчишена Т.Ю.) у задоволенні заяви [PERSON] від 30 липня 2024 року про відвід головуючої судді Свяченої Ю.Б. було відмовлено. 29 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника АТ «Укрсиббанк» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про захист прав споживачів шляхом визнання дій бану протиправними. У відзиві представник відповідача зазначає, що 20 квітня 2022 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] був укладений Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичних осіб (з Правилами) № 11000518423600, відповідно до умов якого Банк відкрив клієнту банківський рахунок № [NUMBER] на умовах обслуговування, визначених цим Договором та Правилами. До Банку надійшов електронний документ постанова державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Хорунжої В.Г. від 23.09.2022 року у ВП 69873028 (виконавчий документ - № бав 649065 від 10.07.2022 року), про арешт коштів [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Дана постанова була прийнята Банком до виконання на підставі інструкцій про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, виданих НБУ. Вказаною постановою ДВС накладено арешт на всі рахунки та всі кошти клієнта. 04.10.2022 року Банком був виконаний електронний документ про зняття арешту коштів [PERSON] (іпн [NUMBER] ) від 04.10.2022 року, вик.док. № бав 649065 від 10.07.2022 року, ВП 69873028. Позивач вважає, що Банк не мав права виконувати постанову про накладення арешту, чим нібито порушено вимоги чинного законодавства щодо режиму спеціального рахунку, на який не може накладатися арешт. Сторона відповідача вважає, що позивач спотворює дійсні обставини справи, жодних належних доказів порушення Банком вимог чинного законодавства не надав, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. В судове засідання 30 травня 2024 року позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, вказану в матеріалах справи, згідно з довідкою про доставку електронного листа від 22 травня 2024 року. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача не з`явився в судове засідання та не вийшла на відеозв`язок. Про місце, дату та час розгляду справи сповіщалася шляхом направлення судової повістки на адресу електронної пошти, вказану в матеріалах справи, про що наявна довідка про доставку електронного листа від 22.05.2024 р. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи сповіщалася шляхом направлення судової повістки на адресу електронної пошти, вказану в матеріалах справи, про що наявна довідка про доставку електронного листа від 22.05.2024 р. Про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання 25 червня 2024 року позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте повістка повернулася до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього позивач був сповіщений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, вказану в матеріалах справи, згідно з довідкою про доставку електронного листа від 30 травня 2024 року. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача вийшла на відеозв`язок в судове засідання, вважала за можливе розпочати розгляд справи у відсутності позивача. Представник третьої особи з`явилася в судове засідання, заперечувала проти початку розгляду справи у відсутності позивача. В судове засідання 30 липня 2024 року позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте повістка повернулася до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього позивач був сповіщений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, вказану в матеріалах справи, згідно з довідкою про доставку електронного листа від 04 липня 2024 року; шляхом направлення судової повістки електронним повідомленням в мобільний додаток «Viber», що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 04.07.2024 р. Представник відповідача вийшла на відеозв`язок в судове засідання, вважала за неможливе розпочати розгляд справи у відсутності позивача. Представник НБУ в судове засідання не з`явилася, проте від неї до Приморського районного суду м. Одеси 30 липня 2024 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. В судове засідання 02 жовтня 2024 року позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте повістка повернулася до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього позивач був сповіщений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, вказану в матеріалах справи, згідно з довідкою про доставку електронного листа від 08 серпня 2024 року. 01 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради. Представник відповідача вийшла на відеозв`язок в судове засідання, залишила питання про початок розгляду справи за наявності заяви про відкладення від позивача на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, 05 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника НБУ. В судове засідання 06 листопада 2024 року позивач не з`явився. 05 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про закриття провадження у частині позовних вимог та розгляд справи у його відсутності у зв`язку з неможливістю приймати участь в судовому засіданні. Представник відповідача вийшла на відеозв`язок в судове засідання, підтримала клопотання позивача про відмову від позовних вимог про зобов`язання АТ «Укрсиббанк» принести вибачення позивачу за непрофесійні дії співробітників банку під час виконання постанови державного виконавця про арешт майна, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник третьої особи в своїй заяві від 05 серпня 2024 року просив слухати справу у відсутності представника НБУ. Суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що з початку повномасштабної війни Росії проти України під час мобілізації [PERSON] був призваний на військову службу до ЗСУ та будучи клієнтом АТ «Укрсиббанк» відкрив цільовий рахунок «зп start картковий» (№ [NUMBER] ) у військовій частині. Згідно з копією довідки №3245 Міністерства оборони України Військова частина [NUMBER] від 29.10.2022 р. майор [PERSON] перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] . 10 липня 2022 року співробітниками ГУ НП України в Одеській області згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БАВ №649065 за ч. 1 ст. 122 КУпАП на [PERSON] було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постановою старшого державного виконавця [PERSON] від 23.09.2022 р. було відкрите виконавче провадження ВП №69873028. Окрім цього, постановою старшого державного виконавця Хорунжа В.Г. від 23.09.2022 р. було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать [PERSON] . Як вбачається з загальнодоступного та офіційного сайту АТ «Укрсиббанк» (https://ukrsibbank.com/cards/private-individuals/card-start/) картковий рахунок «зп start картковий» відкривається на загальних умовах, проте позиціонується як зарплатний проект. Згідно з п 1.3 ДОГОВОРУ АНКЕТИ про відкриття та комплексне розрахунково касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи, який розміщений на тому ж сайті, та на який посилається в своєму відзиві сторона відповідача, зазначається, що датою відкриття Рахунку є дата визначена відповідним Договором між Банком та Роботодавцем, що укладений в рамках зарплатного проекту. Тобто, банку було відомо про те, що [PERSON] відкрив картковий рахунок саме для зарахування заробітної платні. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Частина 2 ст. 10 Конвенція про захист заробітної плати N 95 Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку. Що стосується прав військовослужбовців, зняття арешту з їх рахунків регламентовано вимогам пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо військовослужбовців призвали на військову службу в умовах мобілізації під час дії особливого періоду (в тому числі, військового стану), пеня, штрафні санкції за невиконання зобов`язань перед підприємствами, організаціями та установами, зокрема, банками не нараховуються. У разі накладення арешту на відкритий рахунок військовослужбовця, він може здійснювати видаткові операції з нього без урахування арешту. Такі умови діють до завершення в Україні дії воєнного стану. Іншими словами, банківські установи зобов`язані надати клієнту можливість користуватися грошовими коштами на рахунку, не беручи до уваги постанови приватних чи державних виконавців про накладення арешту. Відтак, судом вбачається доведеність протиправних дій АТ «Укрсиббанк» щодо неповідомлення державного виконавця про те, що рахунок [PERSON] , відкритий в банку належить до категорії зарплатних проектів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року постанову БАВ №649065 від 10 липня 2022 року, винесену поліцейським СРПП ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшим сержантом [PERSON] про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасовано. Постановою старшого державного виконавця від 04 жовтня 2022 року виконавче провадження ВП №69873028 було закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України №6-28008св10 від 13.07.2011). Згідно із ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Між тим, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку із заволодінням грошима, ступінь та тривалість моральних страждань і переживань позивача, суд визначає моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 1 ст. 133, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 550/936/18. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: - договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); - документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); - докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); - інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] не надано, в судові засідання ні позивач ні його представник не з`являлися, належним доказом надання правничої допомоги позивачу суд вбачає тільки наявність процесуальних документів, складених відповідно до законодавства. Суд вважає, що покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у розмірі, заявленому позивачем, є необґрунтованим та невиправданим. Відтак, виходячи з принципу розумності, справедливості, дотримуючись балансу сторін процесу, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають відшкодуванню, до 1000,00 грн.

Outcome: partial