Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, який мотивував тим, що 27.02.2021 року сторони уклали попередній договір про продаж автомобіля марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] . Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач зобов`язався продати позивачу даний автомобіль не пізніше 28.03.2021 року. В якості авансу відповідачу передано кошти розмірі 12\~161,40 грн, що еквівалентно 300 дол. США. Курс долара США до курсу гривні за НБУ становить 40, 538 грн. за один долар. Позивач зазначає, що на момент укладання попереднього договору, автомобіль перебував у відповідача, але містив обтяження, тобто арешт, який унеможливлював продаж автомобіля. Відповідно до умов попереднього договору відповідач зобов`язувався підготувати за свій рахунок та в строк до укладання основного договору документи, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу даного автомобіля, однак свої обов`язки за попереднім договором не виконав, документи, необхідні для укладання договору купівлі-продажу автомобіля марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] , не підготував. Зокрема, не здійснив дії та не підготував документи, необхідні для зняття арештів з вказаного авто. Тобто, укладення основного договору унеможливлювалося у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку, визначеного умовами попереднього договору. Відповідач в односторонньому порядку відмовився від укладення основного договору. На пропозицію повернути отриманий відповідно до попереднього договору аванс у розмірі 12 155,40 грн., що еквівалентно 300 долірів США, відповідач ігнорує. Крім того, позивач зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу авто в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана відповідачу сума в розмірі 12 155,40 грн. - є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі. Враховуючи вище викладене, відповідачем не повернуто авансу у зв`язку із не укладанням основного договору до 28.03.2021 року, ним не виконано зобов`язання щодо повернення авансу, що стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 21.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 02.10.2024 року визнано явку позивача [PERSON] , обов`язовою в судове засідання. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав за обставин, викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , та його представник адвокат Лисий О.В. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в їх задоволеннів повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 27.02.2021 року відповідачем була складена розписка, відповідно до якої: [PERSON] , взяв завдаток за автомобіль марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 300 доларів США, в чому й розписався. (а.с.6) Позивач зазначає, що 27.02.2021 року, він звернувся до [PERSON] з метою придбання автомобіля марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] . Згідно з умовами договору, відповідач зобов`язався продати позивачу даний автомобіль не пізніше 28.03.2021 року. Однак, відповідач свої обов`язки не виконав, документи, необхідні для укладання договору купівлі-продажу автомобіля марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] , не підготував. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. З урахуванням вказаного, позивач на підставі норми ст. 1212 ЦК України просив позов задовольнити. Відповідач же зазначає, що [PERSON] звернувся 27.02.2021 року до нього з метою придбання автомобіля марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] , і оскільки у позивача не було повної суми коштів, він повинен був прийти через три дні за даним автомобілем, однак з того часу пройшло більше 1 місяця і позивач так і не з`явився, тому відповідач продав автомобіль. Відповідач також звернув увагу суду, що кошти які він отримав від позивача - це був аванс і в розписці про їх отримання, не міститься зобов`язання щодо їх повернення. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави \\ безпідставно набуте майно\\, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що передав відповідачу в якості авансу 300 дол. США в зв`язку із укладенням з ним попереднього договору про продаж автомобіля, однак договір укладено не було, чим фактично посилається на договірний характер правовідносин між сторонами. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Окрім цього, згідно із розписки від 27.02.2021, [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 300 дол. США, як аванс за автомобіль марки Mercedes, д.н.з. [NUMBER] , однак в даній розписці не вказано щодо зобов`язання про повернення даних коштів. Оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи. (а.с.38) Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки не вбачається зобов`язання відповідачем повернення даних коштів. У свою чергу відповідачем не оспорювався факт написання ним вище вказаної розписки. Проте відповідач вказував на те, що розписка за своїм змістом жодним чином не підтверджує наявності вказаних позивачем правовідносин і домовленостей. Згідно ст. ст. 12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів на підтвердження своїх вимог. Відтак, суд вважає, що даний позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed