Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивач\~звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити їй у користування житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті на квартиру під [ADDRESS] , житловою площею 15 кв.м, та житлову кімнату, що позначена в технічному паспорті на квартиру під [ADDRESS] , житловою площею 7,4 кв.м; виділити відповідачам житлові кімнати, позначені в технічному паспорті на квартиру під [ADDRESS] та [ADDRESS] , житловою площею 16,4 кв.м та 11,7 кв.м, лоджію 2,2 кв.м, балкон 0,8 кв.м, вихід на які з кімнат № [NUMBER] та № [NUMBER] ; залишити в спільному користуванні кухню № [NUMBER] , площею 7,5 кв.м, коридор № 1 площею 8,1 кв.м, комору під № 2, площею 0,6 кв.м, комору № [NUMBER] , площею 0,3 кв.м, вбиральню № 9, площею 1,2 кв.м, ванну кімнату № 10, площею 2,5 кв.м. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що\~вона та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Їй в квартирі належить 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня\~1993\~року та 1/8 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 вересня 2023 року після смерті баби [PERSON] . [PERSON] належить в квартирі [ADDRESS] частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня\~1993\~року та 1/8 частина по спадщині після смерті її матері [PERSON] (спадщину прийняла, але свідоцтво про спадщину не отримала). [PERSON] належить в квартирі [ADDRESS] частина як обов?язкова доля в спадщині після смерті його матері [PERSON] (спадщину прийняв, але свідоцтво про право на спадщину не отримав). [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні квартирою та вважає, що вона не має права на цю квартиру. 28 вересня\~2023\~року [PERSON] з двома невідомими чоловіками в квартирі влаштувати конфлікт, погрожували їй та виганяли з квартири, в зв?язку з чим змушена була викликати працівників поліції. Працівники поліції попередили відповідача за неправомірну поведінку та склали терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] . В добровільному порядку знайти домовленості в користуванні квартирою з [PERSON] неможливо. Житлова площа квартири складає 50,5 кв.м. Їй в квартирі належить 11/24 частини. 1/12 частину квартири складає 2,1 кв.м, її частка в квартирі - 23,14 кв.м. В квартирі є дві ізолбовані кімнати № 6 та № 8, житлова площа яких складає 22,4 кв.м. Дані кімнати можуть бути виділені їй в користування як співвласнику. Дві інші кімнати площею 16,4 кв.м та 11,7 кв.м можуть бути виділені в користування відповідачам, які в загальній сумі на 0,74 більше ніж частка відповідачів в спільній частковій власності. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що відповідач [PERSON] не чинить і не могла чинити перешкоди у користуванні квартирою [PERSON] , оскільки [PERSON] в Україні постійно не проживає останні 8-10 років. Позивач постійно проживає в росії, що фізично виключає її можливість володіти та користуватися квартирою. За вказаний період позивач приїжджала до м.Рівне всього декілька разів. Після смерті його матері та баби позивача - [PERSON] , яка до смерті [INFO] постійно проживада у квартирі, у вересні 2023 року позивач вперше приїхала в м.Рівне. Між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися усталені неприязні відносини, внаслідок яких вони давно не спілкуються. Зазначений у інформації Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області конфлікт, зі слів відповідача [PERSON] , виник на ґрунті неотримання [PERSON] коштів від здавання квартири. Питання встановлення порядку користування квартирою між ними - співвласниками, зокрема з ним, ніколи не піднімалося. Спроб позивача добровільно, за домовленістю встановити порядок користування спільним майном не було. Позивач повинна довести конкретні факти порушення її права та/чи інтересів відповідачем [PERSON] та ним, які призвели до конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, що потягло виникнення спору. Відсутність у справі таких доказів свідчить про відсутність конфліктної ситуації, а отже, і порушення прав позивача. Постійне проживання позивача поза межами України виключає можливість фактичного володіння та користування позивачем житловими кімнатами № 6 та № 8, які [PERSON] просить визначити їй у фактичне користування. Суперечливим є звернення до суду з позовом про надання у володіння та користування частини спільного житла, можливістю фактично володіти та користуватися яким позивач позбавила себе своїми діями. Зазначена суперечливість свідчить про штучність спору. Особисто він не заперечує встановлення порядку користування спільним житлом в натурі за домовленістю, проте заперечує виділення йому кімнати № 5, прохідної з запропонованою відповідачу [PERSON] кімнатою № 4. Він є інвалідом ІІ групи, особою похилого віку та потребує спокою. Користування ним кімнатою № [NUMBER] , потрапляння до туалету, ванни, коридору чи на кухню буде можливе лише крізь кімнату № 4, що викличе порушення приватного життя відповідача [PERSON] .. Як пенсіонер має інтерес убезпечити себе на майбутнє від сплати комунальних послуг відповідно до запропонованої позивачем йому площі та вимог співвласників на матеріальну компенсацію за користування кімнатою № [NUMBER] площею 11,7 кв.м, що значно перебільшує площу його частки 4,21 кв.м. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позову мотивує тим, що нею не чинилися і не могли чинитися перешкоди у користуванні дочкою квартирою. Дочка не проживає в Україні з 2011 року, внаслідок чого квартирою не володіє і не користується. За увесь з 2011 року період позивач приїжджала в м.Рівне три рази. Між ними склалися усталені неприязні відносини, давно не спілкуються. Зазначений у інформації Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області конфлікт виник з неприязних відносин на грунті меркантильності [PERSON] , а саме неотримання нею коштів від оренди спільної квартири, про що вона дізналася приїхав в м.Рівне у вересня 2023 року. [PERSON] використала конфлікт між ними, щодо якого було складено ТЗП, виключно для отримання коштів від оренди квартири, що не має відношення до предмета її позову. Подав 24 жовтня 2023 року позов про визначення порядку користування спільною квартирою, 01 листопада 2023 року [PERSON] уклала договір оренди, погодив умову п.7.1.2 договору, згідно якого орендодавець гарантував орендарю, що квартира, яка є об`єктом оренди, не є об`єктом спору. Порушення цього зобов`язання викликає негативні правові наслідки для неї, як сторони орендодавця. Питання встановлення порядку користування квартирою між співвласниками ніколи не піднімалося. Між нею і відповідачем [PERSON] не існує суперечностей в користуванні квартирою. Спроб позивача добровільно, за домовленістю з співвласниками встановити порядок користування спільним майном не було. Начебто спрямований [PERSON] позов на надання їй визначеної частини житла у її фактичне панування та використання, тобто для фактичного проживання, не спрямований на фактичне настання правових наслідків. Крім цього, заперечує встановлення порядку користування спільним майном в натурі і виділення їй з відповідачем [PERSON] суміжних кімнат. Ухвалою від 15 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 14 лютого 2024 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування спадкової справи та клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою від 16 квітня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 24 травня 2024 року суд визнав обов`язковою явку в судове засідання відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивач народилася, проживала і була зареєстрована у спірній квартирі. Наразі з дитино проживає у Польщі, але має намір повернутися та проживати у квартирі, частка в якій їй належит на праві власності. Відповідач [PERSON] , матір позивача, з дочкою не спілкується, тому досягти якоїсь згоди з нею неможливо. Після повернення в м.Рівне позивач дізналася, що в квартирі живуть квартиранти. З квартири її вигнала мати з двома чужими чоловіками. Відповідачі в квартирі також не проживають. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Допитана як свідок, показала, що позивач, її дочка, в квартирі не проживає 15 років, вийшла заміж і поїхала з чоловіком. Інколи дочка приїздила до своєї бабусі, її матері. Особисто вона в квартирі не проиває 10 років, приходила до матері, але не ночувала. Брат, відповідач [PERSON] , в квартирі не проживає з 2000 року. Жодних розмов позивач ні з нею, ні з братом щодо користування квартирою не проводила. Після смерті матері вона зробила ремонт у квартирі і, щоб якось покрити витрати, стала здавати її в оренду. Конфлікт у вересні 2023 року виник з позивачем саме за гроші, а не щодо користування квартирою. [PERSON] прийшла до квартирантів і забрала самовільно орендну плату в сумі 8000 грн. Також стала вимагати, щоб вона віддала їй половину орендної плати, розірвала договір оренди і змусила її підписати новий, на що вона, враховуючи фінансові труднощі, погодилася. На емоціях вона наговорила позивачу зайвого, їй на допомогу прийшов цивільний чоловік зі своїм другом, тому дочка викликала поліцію. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що в квартирі не проживає близько 30 років, на момент її приватизації вже виїхав в Крим, нині є внутрішньо переміщеною особою. [PERSON] теж в квартирі не живе, про порядок користування квартирою розмов з нею не було. Вважає, що спочатку всім сторонам треба пожити у квартирі, щоб зрозуміти, якою кімнатою кому краще користуватися. Крім того, є питання до правомірності набуття позивачем права власності на квартиру за заповітом. Представник відповідачів зазначив, що спір виник за позовом неволодіючого співвласника квартири [PERSON] про втсановлення порядку користування спільною з неволодіючими співвласниками [PERSON] та [PERSON] квартирою. Співвласники не користуються квартирою для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Під час подання позову та під час розгляду справи квартира перебуває в оренді [PERSON] і використовується нею для проживання її та членів родини. [PERSON] не являється користувачем квартири, а тому права, законні інтереси та юридичні обов`язки щодо користування нею квартирою не порушені. Відповідачі не є належними відповідачами, оскільки не являються суб`єктами спірного матеріального правовідношення, так як не користуються квартирою і в ній не проживають. До закінчення строку оренди орендар квартири [PERSON] є суб`єктом матеріального правовідношення користування квартирою, оскільки саме їй правомірно належить титульне право користування цілою квартирою. Тобто [PERSON] , а не відповідачі, є особою, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до договору оренди орендар [PERSON] є правомірним володільцем житла і наділена правомочностями володіння та користування цілою квартирою. Пред`явивши позов про встановлення порядку користування квартирою до неволодіючих співвласників неволодіючий співвласник квартири [PERSON] об`єднала елементи віндикаційного та негаторного позову, які є взаємовиключними. Обставини щодо неналежного складу учасників справи є самостійними підставами для відмови [PERSON] у позові Оскільки [PERSON] не надані докази виникнення конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, суд не вправі втручатися у правовідносини співвласників і підміняти рішеням добровільне встановлея порядку користування спільним майном. Таке рішення орушмит принцип непорушності права власності щодо відповідачів та фактичного користувача квартирою орендаря [PERSON] і членів її родини. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] (далі - спірна квартира) належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] тв [PERSON] (нині [PERSON] ) [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня\~1993\~року, виданого Рівненською міською радою народних депутатів. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року у справі № 569/9720/22 визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці за кожною у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 22 листопада 2022 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філіпова М.М. із заявами про прийняття спадщини після смерті матері (відповідачі) та баби (позивач), що підтверджується копією спадкової справи № 9/2023 до майна померлої [PERSON] . Заяв про відкликання заяви про прийняття спадщини у встановлений ст.1270 ЦК України строк сторони не подавали. 18 вересня 2023 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Філіпові М.М. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 395, на 1/8 частку спадкового майна, що складається з 1/3 частки спірної квартири. Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповіто, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна (1/3 спірної квартири, яка належала [PERSON] ) є [PERSON] , яка спадкує 1/8 частку спадкового майна, [PERSON] , яка спадкує 1/8 частку спадкового майна, та [PERSON] , який спадкує 1/12 частку спадкового майна. Свідоцтва про право на спадщину на 5/24 частки спадоквого майна (частки відповідачів) ще не видано. Право власності [PERSON] на 1/8 частку спірної квартири зареєстровано 18 вересня 2023 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав № 346961392 від 18 вересня 2023 року. З огляду на визначені приватним нотаріусом частки спадкоємців, спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] (11/24 частки), відповідачу [PERSON] (11/24 частки) та відповідачу [PERSON] (2/24 частки). Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, виготовленого станом на 12 квітня 1993 року, виданого 13 вересня 2023 року, спірна квартира, загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м, складається з чотирьох житлових кімнат: № [NUMBER] площею 16,4 кв.м, № 5 площею 11,7 кв.м, [ADDRESS] , житлові кімнати № 6 та № 8 - ізольовані. За інформацією Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 05 жовтня 2023\~року № 224А3/200/01-2023, 28 вересня 2023 року до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення зі служби 102 [PERSON] про те, що прийомна матір заявниці вчиняє відносно неї психологічне домашнє насильство, виганяє її з будинку, словесно ображає. Працівниками сектору підрозділ протидії домашньоу насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області в ході виїзду на місце події встановлено, що [PERSON] вчинила конфлікт, під час якого нецензурно виражалася та виганяла з квартири заявницю. Відносно [PERSON] було винесено ТЗП серії АА № 129174, котрий передбачає заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, терміном на 10 діб. Заявниця від написання заяви та пояснення відмовилася. З листа Державної прикордонної служби України № 19-13988/18/24 від 27 лютого 2024 року встановлено, що позивач в період з 08 листопада 2017 року по 31 грудня 2023 року перебувала на території України з 23 квітня 2018 року до 31 травня 2018 року, з 20 жовтня 2018 року до 09 листопада 2018 року, з 21 квітня 2019 року до 09 травня 2019 року, з 01 вересня 2023 року до 25 жовтня 2023 року. Частиною\~першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За приписами ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частиною першою статті 361 ЦК України передбачено право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Сторони у справі є співвласниками спірної квартири. Позивачу належить 1/3 частка у праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/8 - на підставі свідоцтва про правона спадщину за заповітом. Посилання відповідачів та представника відповідача на наявність сумнівів у правомірності набуття позивачем права власності на 1/8 частку квартири в порядку спадкування суд до уваги не бере, оскільки свідоцтво про право на спадщину нині чинне та недійсним не визнане. Визначення розміру часток сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру не є предметом спору. Сторони у спірній квартирі не проживають. 01 листопада 2023 року між [PERSON] , [PERSON] , як орендодавцями, та [PERSON] , як орендарем, укладений договір оренди квартири у приватної особи строком до 01 листопада 2024 року, об`єктом оренди за яким є спірна квартира. Разом з тим, непроживання позивача у спірній квартирі не свідчить про відсутність спору та не позбавляє її права на встановлення порядку користування квартирою, оскільки місце проживання власника та місцезнаходження мана не впливають на зміст права власності, зокрема права користування наллежним їй майном. У разі встановлення порядку користування квартирою позивач вправі використовувати виділені їй кімнати для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб, що спростовує доводи відповідачів про відсутність правових наслідків для позивача та штучність спору. Обов`язкового досудового врегулювання спору у такій категорії справ законом не передбачено. Дійсно, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Про наявність конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем [PERSON] свідчить лист Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 05 жовтня 2023\~року про виїзд за викликом позивача працівників поліції, які встановили, що [PERSON] виганяла позивача з квартири. Відмова позивача написати заяву і надати пояснення не спростовує факту винесення щодо [PERSON] термінового заборонного припису та наявності конфлікту щодо користування спірною квартирою. Суд також звертає увагу, що відповідач [PERSON] без згоди та домовленості з іншим співвласником [PERSON] одноосібно уклала в квітні 2023 року договір оренди спірної квартири в порушення приписів ст.358 ЦК України. Те, що конфлікт стосувався розподілу коштів від оренди між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , тобто розподілу доходу від використання квартири іншими особами для проживання, лише підтверджує наявність між сторонами спору щодо користування кватирою. Відповідачі заперечують щодо запропонованого позивачем варіанту виділення житлових кімнат у користування співвласниками. Відповідач [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що має неприязні відносини з дочкою (позивачем) і не спілкується з нею, що виключає можливість врегулювання спірних відносин між сторонами за домовленістю. Сама наявність у провадженні суду справи та вказані вище обставии свідчать про існуючий спір та неможливість врегулювати відносини між співвласниками спірної квартири. Суд неодноразово пропонував сторонам у справі визначити порядок користування спірною квартирою за домовленістю, однак відповідачі такою можливістю не скористалися. Відсутність конкретного порядку користування спірною квартирою, з урахуванням встановлених у справі обставин, свідчить про наявність у позивача як охоронюваного законом інтересу, так і оспорюваного права як співвласника спірної квартири. Вирішення спору без визначення порядку користування спірною квартирою не буде відповідати завданням цивільного судочинства, оскільки залишить сторони у конфліктній ситуації, яка існує між ними щодо порядку користування спірною квартирою. Домовитися щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, можуть лише співвласники такого майна, а тому і позивач, і відповідачі, як співвласники спірної квартири, є належними сторонами у справі. Передача спірної квартири в оренду не припиняє право власності сторін на неї. Крім того, саме відповідачі оспорюють право позивача на встановлення порядку користування квартирою, а не орендар. Позивач не вимагає розірвання договору оренди, а тому твердження представника відповідачів про порушення прав орендаря безпідставні. Не вбачає суд також у позові [PERSON] одночасно елементів віндикаціного та негаторного позовів. За договором найму (оренди) житла наймач набуває право користування чужим майном та має право тимчасового володіння ним. Але у власника право володіння житлом залишається і він не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно. При цьому, для володіння рухомим майном значення має факт фізичного утримання речі. Володіння нерухомим майном підтверджується фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Отже, позивач, за якою зареєстроване право власності на частку спірної квартири, є фактичним володільцем нерухомого майна. Та обставина, що позивач фактично не користується спірною квартирою, не позбавляє останню права володіння нерухомим майном, а тому позивача, як і відповідачів, не можна вважати "неволодіючими співвласникамм". Оскільки спірні правовідносини у цій справі не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, рішення суду про встановлення порядку користування спірною квартирою не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Враховуючи, що спір щодо порядку користування спірною квартирою існує лише між позивачем та двома іншими співвласниками, суд визначає порядок користування без вилідення кожному з відповідачів окремо у користування конкретних житлових приміщень. З огляду на житлову площу квартири (50,5 кв.м) та розмір часток співвласників (позивача - 11/24 та відповідачів - 13/24) частка позивача у житловій площі квартири становить 23,1 кв.м, а відповідачів - 27,3 кв.м. В квартирі є 4 житлові кімнати, однак кімнати № 6 та № 8, які позивач просить виділити в користування відповідачам, є прохідними. Встановлення такого порядку користування квартирою, беручи до уваги, що відповідачі не є сім`єю в розумінні ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, суд вважажє неможливим. За таких обставин позов належить задовольнити частково, виділивши у користування позивача житлові кімнати № 4 та № 5, а у користування відповідачів житлові кімнати № 6 та № 8. На підставі наведеного та

Outcome: partial