Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Факторинг Партнерс», в особі директора Сердійчук Я.Я. (а.с.24), звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0591-0823 від 07 січня 2021 року, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 20 400,00 грн., а також понесені судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. та за надану правову допомогу в сумі 9 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір № 0591-0823 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 7 000,00 грн.; строк кредитування - 21 календарних днів; процентна ставка - 2% у день. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 02/10/2021 про відступлення права вимоги за кредитними договорами в тому числі за Кредитним договором № 0591-0823 від 07 січня 2021 року, позичальником за яким виступає відповідач. Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість, то заявлені відповідні вимоги для стягнення боргу в судовому порядку. Станом на 25 квітня 2024 року заборгованість відповідача становить 20 400,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом (тіло) - 7 000,00 грн. та з простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 13 400,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року справу передано за підсудністю для розгляду до Голосіївського районного суду міста Києва (а.с.41). Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024р. головуючим суддею у справі визначено суддю А.В.Слободянюк (а.с.48). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи(а.с.50,51). За зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.39), судом двічі направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17). Відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07 січня 2021р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено Кредитний договір № 0591-0823, за умовами якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у кредит на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем комісію та проценти за користування кредитом, тип кредиту - кредит (а.с. 4). Відповідно до п.п. 2-4 Кредитного договору сторони погодили строк кредиту - 21 день. Термін платежу - 27 січня 2021 року, сума кредиту - 7 000,00 грн., нараховані проценти - 2 940,00 грн., комісія за видачу кредиту - 0 грн., разом до сплати проценти кредиту - 9 940,00 грн. Протягом строку Кредиту фіксована процентна ставка складає 2% (два відсотка) від непогашеної суми Кредиту за кожен день користування. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми Кредиту до закінчення визначеного Кредитним договором строку, на який надається Кредит. Річна процентна ставка складає 730%. (п.7 а.с.4). Цей кредитний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору. Укладаючи цей кредитний договір, позичальниця підтвердила, що попередньо уважно ознайомилась з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (п. 13 договору). Окрім того, у договорі відповідачка підтвердила, що до укладення договору уважно ознайомилась з тексом Кредитного договору та Правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 16 договору). Також, [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору), у якому останній підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування; отримання пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до моїх потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором (а.с 10 зворот - 12). Вказані документи підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А624. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідності до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною другою ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» видача кредиту за договором № 0591-0823 від 07 січня 2021 року здійснювалася за допомогою системи LiqPay на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] у розмірі 7 000,00 грн. 07 січня 2021 року (а. с.13 зворот). Крім того, факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 03 квітня 2024 року, який підписано начальником департаменту банку та відповідно до якого 07 січня 2021 року проведена транзакція № 158595453 на суму 7 000,00 грн., за договором № 0591-0823 на картку 473121**17 (а.с.13). 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 02/10/2021, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор набуває права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників до цього договору. Відповідно до п. 3.1.3. договору факторингу право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників (а.с.17 зворот-19). 04 листопада 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 02/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, якою узгоджено реєстр боржників (а.с.19 зворот). Згідно Витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 02/10/2021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 0591-0823, загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 20 400,00 грн, з них: прострочена заборгованість за кредитом - 7 000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 13 400,00 грн., що також наведено і у розрахунку заборгованості станом на 25 квітня 2024 року (а.с.17,23). Перехід права вимоги також підтверджується: копією реєстру боржників №1 та витягом з реєстру боржників № 1 від 09 листопада 2021 року до договору факторингу №02/10/2021 від 28 жовтня 2021 року (а.с. 21-22); копією платіжних доручень №118 від 31 січня 2022 року, № 4924 від 21 грудня 2021 року(а.с.20), за якими ТОВ «Факторинг Партнерс» здійснював перерахування грошових коштів на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» згідно з договором факторингу № 02/10/2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, відповідно до наданих стороною позивача доказів, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статус нового кредитора та право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0591-0823 від 07 січня 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. На підтвердження факту укладення кредитного договору, позивачем надано копію Кредитного договору № 0591-0823 від 07 січня 2021 року (а.с. 4), розрахунок заборгованості станом на 25 квітня 2024 року (а.с. 17), Правила надання споживчих кредитів (а.с. 5-10), паспорт споживчого кредиту. Згідно з наданим розрахунком, заборгованість за вказаним Кредитним договором станом на 25 квітня 2024 року становить 20 400,00 грн. та складається з: 7 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13 400,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками. Наданий розрахунок заборгованості, окрім зазначення загального періоду нарахувань: 09 листопада 2021 року - 25 квітня 2024 року не містить детального щомісячного розрахунку нарахованих процентів за користування кредиту. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до умов Кредитного договору, що також відображено і в паспорті споживчого кредиту, сума кредиту складає 7 000,00 грн., нараховані проценти - 2 940,00 грн., загальна вартість кредиту - 9 940,00 грн. Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики у розмірі 9 940,00 грн., що складається з заборгованості за основною сумою позики 7 000, 00 грн. та нарахованих процентів за період кредитування у розмірі 2 940, 00 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі, що перевищує нараховані процентів за період кредитування у розмірі 2 940 грн. (13 400- 2 940), суд виходить з наступного. Як становлено судом, відповідно до п.п. 2, 3.1., 3.3 Кредитного договору строк кредитування становить 21 день, термін платежу - 27 січня 2021 року, за що передбачено сплату процентів у розмірі 2 940,00 грн. Як вбачається з доданих стороною позивача до матеріалів справи розрахунків заборгованості, з моменту закінчення строку надання кредитних коштів, а саме з 28 січня 2021 року року первісний кредитор ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та позивач з 09 листопада 2021 року, всупереч умов Кредитного договору нараховували відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9510/12. А відтак на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 0591-0823 від 07 січня 2021 року у розмірі 9 940 грн. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за Кредитним договором ні позивачу, ні первісному кредитору ТОВ «Укр Кредит Фінанс». На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши відповідача на користь позивача заборгованість на загальну суму 9 940,00 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача 9 000,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять: копію договору № 15-02/2024 від 15 лютого 2024р. про надання Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» правової допомоги ТОВ «Факторинг Партнерс»; копію прас-листу Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявку на надання юридичної допомоги №178 від 02 квітня 2024 року щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму послуг 9 000,00 грн., з яких 3000,00 грн. надання усної консультації, 6 000,00 грн. складання позовної заяви; витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 09 квітня 2024 року, з якого вбачається, що ТОВ «Факторинг Партнерс» погодило надання правових послуг АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» щодо відповідача [PERSON] , договір № 0591-0823 на загальну суму 9 000,00 грн.; платіжну інструкцію № 422780052 від 16 квітня 2024 року, з якої встановлено, що ТОВ «Факторинг Партнерс» здійснило платіж у розмірі 45 000,00 грн. на користь АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» із призначенням платежу «Надання правової допомоги згідно договору №15-02/2024 від 15 лютого 2024 року про надання правової допомоги» (а.с.30-34). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial