Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

02.09.2024 [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. 1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. 11.06.2021 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинив виконавчий напис № 61661 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованості в розмірі 22 590 грн. 06.09.2021 приватний виконавець Шуляченко М.Б. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованість в розмірі 22 590грн 35 коп. Позивач вважає, що виконавчий напис № 61661 від 11.06.2021 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений з порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури його вчинення; заперечила безспірність своєї заборгованості перед відповідачем. 1.2. Правом подачі відзиву на позов ТОВ «ФК Айконс» не скористалось. 1.3. Треті особи письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надали. 2. Рух справи у суді. Позовна заява надійшла до суду 02.09.2024. Ухвалою від 06.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення Про відкриття провадження у справі у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, сторони були повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 06.09.2024 на електронну адресу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставлення. 4. Фактичні обставини справи, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування 4.1. Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. 11.06.2021 вчинено виконавчий напис № 61661 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованість в розмірі 22 590 грн (стягнення відбувається на підставі кредитного договору №955073 від 11.08.2020, який укладений між ТОВ « Лінеура Україна» та [PERSON] , правонаступником якого є ТОВ «ФК « Сіті Фінанс Груп», відповідно до договору факторингу № 1-26/04/2021 від 26.04.2021, правонаступником якого у свою чергу є ТОВ «ФК Айконс», відповідно до договору факторингу № Ме1-26/04/2021 від 26.04.2021. На підставі виконавчого напису № 61661 від 11.06.2021 приватний виконавець Шуляченко М.Б. 06.09.2021 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованість в розмірі 22 590 грн (що підтверджується копією постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66728163 від 06.09.2021). 4.2. Оцінюючи спірні правовідносини, суд керується таким. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Тобто, після 22.02.2017 нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. 4.3. Відповідач, відповідно до положень статей 76-81 ЦПК України, не надав суду належних і достатніх доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. для вчинення виконавчого напису були надані а) оригінал нотаріально посвідченої кредитної угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що виконавчий напис вчинено без дотримання наведених вимог, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог та необхідність задоволення позову. 5. Розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Понесені та заявлені позивачем судові витрати складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 1 211 грн 20 коп., які необхідно стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved