Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Полтавського районного суду від 05.09.2023 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який з народження проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідач ні добровільно , ні за рішенням суду не надає матеріальної допомоги на утримання сина та на моє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначила, що на неодноразові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на реєстрацію сина за місцем її проживання, останній до відповідних органів не з`являється, спілкуватися не бажає. Позивач звернулася до управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) сина за адресою: [ADDRESS] , але листом від 13.03.2024 їй було відмовлено у реєстрації місця проживання (перебування), у зв`язку з відсутністю згоди батька. Просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини - [PERSON] , за місцем проживання матері - [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] без згоди батька - [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 5211,20, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн та судового збору 1211,20грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Представники третіх осіб виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування та Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин, заяв про розгляд справи без їхньої участі не надали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.10), від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.12.2023 (а.с.12), заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.09.2023, шлюб між ними розірвано (а.с.11). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/010414678 від 20.12.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з листом Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб №01-12-05.1-11/2453 від 13.03.2024 за результатами розгляду заяви [PERSON] від 13.03.2024 прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) дитини, у зв`язку відсутності згоди батька (а.с.24). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона неодноразово зверталася в письмовому вигляді до відповідача з проханням надати письмову згоду на реєстрацію місця проживання (перебування) їх сина за адресою, де він постійно проживає, але відповідач не з`являвся до «Дія центр» в зазначені в листах дні (а.с.19,22). Відповідач доказів на спростування вказаної обставини не надав. Разом з тим, факт ненадання відповідачем згоди на реєстрацію місця проживання дитини підтверджується вказаним вище листом Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб №01-12-05.1-11/2453 від 13.03.2024 (а.с.24). Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У відповідності до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч.1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. З матеріалів справи вбачається, що між батьками та дитиною спір про визначення місця проживання дитини відсутній, [PERSON] проживає з народження за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про місце проживання від 04.03.2024 (а.с.18), але за вказаною адресою дитина не зареєстрована через не надання батьком відповідної згоди. Оскільки судом встановлено, що місце проживання неповнолітнього [PERSON] не зареєстровано у зв`язку з не наданням згоди на реєстрацію його місця проживання батьком, що суперечить інтересам дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу суд приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Судом встановлено, що 01.03.2024 між [PERSON] та адвокатом Стороженко С.В. укладений договір №4 про надання правничої допомоги (а.с.25), згідно з даним договором вартість послуг становить 4000 грн, яка включає в себе: складання позову, відповідно до квитанції №15 від 01.07.2024 [PERSON] сплачено гонорар в розмірі 4 000 грн (а.с.28). Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чиїх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень стосовно розміру витрат на правничу допомогу не надав, тому суд не вбачає підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Так, позивачем про подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20грн, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в зазначеному розмірі.

Outcome: approved