Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач\~ ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилалося на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу №290224-11 від 29.02.2024 року, у відповідності до умов якого ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" передало ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" прийняв належні ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] за договором 20.05.2021-010000283. Так, між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 20 травня 2021 року укладено кредитний договір (оферти) №20.05.2021-010000283 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 8000,00 грн, що підтверджується довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/ «Стандарт». Ставка «Економ» у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». В свою чергу ставка стандарт становить 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Пунктом 1.2.Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності (п.2.1). Згідно п.2.3 Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 17.06.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 18640 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 гривень; заборгованість за відсотками -10640 гривень. Договір між сторонами було укладено в електронній формі. [PERSON] електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 8000 гривень. За таких обставин ТОВ «Новий колектор» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 20.05.2021-010000283 від 20 травня 2021 року у розмірі 18640 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 16.09.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача подано відзив на позовом. У відзиві представник посилалась на те, що заявка, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, була підписана 20.05.2021 року. Умовами заявки передбачено, що строк первинного періоду користування кредиту 14 днів, тобто до 03.06.2021 року. Черговий період 0 днів. Вказувала на те, що позивач мав право звернутись до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів до 03.06.2024 року. Проте, з позовом Товариство звернулося до суду лише 30.08.2024 року, а отже право грошової вимоги на момент подання позову у нього відсутнє. Таким чином, строк позовної давності сплинув 03.06.2024 року. Просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності. Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що підстави для застосування позовної давності у даному спорі відсутні. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У поданому до суду клопотанні просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача також у судове засідання не з`явився. Просив розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 20.05.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20.05.2021-010000283 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою електронного підпису - одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с.24-25). Також, 20.05.2021 року позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора L483 було підписано паспорт споживчого кредиту, підписавши який останній підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування. Також відповідач підтвердив отримання ним усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть для нього мати, в тому числі у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Зокрема, із дослідженої заявки від 20.05.2021 вбачається, що позичальник 20.05.2021 року о 16:39 за допомогою одноразового ідентифікатора L483 підписав заявку до кредитного договору №20.05.2021-010000283, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 20.05.2021 року за посиланням https:/sgroshi.com.ua/faq/ згідно\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, підписанням цієї заявки позичальник підтвердив однозначне та безумовне прийняття (акцепт) пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). З договору слідує, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Протягом 3 робочих днів із дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору (п.1.1-1.3 пропозиції). Відповідно до п. 2.1, 2.3 - 2.4, 4.1 пропозиції, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) повернення проценти за користування кредитом\~до дати вказаної у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти, або до останнього дня пролонгованого строку; в) неустойка, яка може бути нарахована кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, негайно з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 16960 гривень (а.с.31-33). Відповідно до умов заявки від 20.05.2021 року, сума кредиту становить 8000,00 грн, строком на 14 днів з дати надання (первинний строк) за процентною ставкою «Економ»/ «Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Проценти розраховується шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом та на процентну ставку, яка застосовується у відповідномі періоді. Розмір процентів відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~становить 730% річних (а.с. 24-25). Аналогічні положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем [PERSON] 20.05.2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля L483, яким підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, наданими, виходячи із обраних Позичальником умов кредитування (а.с.34-35). На підтвердження перерахування коштів позивачем надано витяг з карточки субконто ТОВ «Споживчий центр» за період з 20.05.2021 року, з якої слідує, що товариство свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало у повному обсязі. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу №290224-11, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» передає (відступає) ТОВ «Новий колектор» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і договором, укладеним з [PERSON] . Відповідного до п. 2.4 вищевказаного договору факторингу, сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-перелачі переліку (Додаток №1) (а.с.20-21, 29-30,40). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за Договором факторингу №290224-11 від 29 лютого 2024 рокуу за Вих. № 18, а також вимога про сплату заборгованості від 29.02.2024 року за Вих. №18. Таким чином, ТОВ «Новий Колектор» є правонаступником прав ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором №20.05.2021-010000283. Розглядаючи аргументи, наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із дослідженого судом кредитного договору №20.05.2021-010000283 встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, кредитний договір №20.05.2021-010000283від 20.05.2021 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразових ідентифікаторів, та за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник та споживач за договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , тел. [NUMBER] , банківський рахунок та відомості про електронну пошту). Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Факт одержання коштів за договором відповідач [PERSON] не заперечував, а тому суд вважає встановленими вказані обставини. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідно до вимог ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Частиною 1ст.\~1048\~ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 ст.\~1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 359/2703/15ц). Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «Новий Колектор» посилався на те, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача становить 18640 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредитом: 8000 гривень; заборгованість за відсотками 10640 гривень. Розглядаючи доводи позивача щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Згідно заявки від 20.05.2021 року та паспорту споживчого кредиту строк, на який надається кредит становить 14 (чотирнадцять) днів з дня його надання. Ставка «Економ»\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~2%\~за 1\~день користування\~кредитом,\~яка застосовується\~протягом первинного\~періоду та\~протягом періоду\~«Економ». Умовами договору сторонами не було передбачено порядку продовження строку кредиту. Отже, проценти повинні бути нараховані протягом чотирнадцяти днів, після чого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Однак, із дослідженої судом карточки субконто за договором №010000283 від 20.05.2021 року встановлено, що кредитором нараховувались відсотки за договором за період з 20.05.2021 року по 15.07.2021 року, тобто поза строком дії договору, що не відповідає вимогам Закону. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи викладені обставини, судом встановлено, що за період з 20.05.2021 року по 03.06.2021 року, відповідно до наданої позивачем карточки субконто, кредитором було нараховано до сплати відповідачу проценти у розмірі 2240 гривень. Таким чином, за кредитним договором №010000283 від 20.05.2021 року наявна заборгованість у розмірі 10240 гривень, в тому числі: 8000 заборгованість за тілом кредиту; 2240 гривень заборгованість за процентами. Разом із тим, представником відповідача [PERSON] було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. За приписами\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті\~\~\~\~15,\~\~\~\~16,\~\~\~\~20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений\~законом\~спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Суд не погоджується з аргументами представника відповідача, наведеними у заяві про застосування позовної давності та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке: Суд звертає увагу на те, що законом №2120-ІХ від 15.03.2022 року, в редакції Закону\~№ 3450-IX від 08.11.2023, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тому, з урахуванням того, що з 24.02.2022 року на території України запроваджено воєнний стан, з цього часу строк позовної давності також продовжено у зв`язку з воєнним станом. Отже, у даній справі відсутні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду\~на зазначене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги ТОВ\~«Новий Колектор»\~обґрунтовані та\~підлягають частковому\~задоволенню. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial