Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. В обгрунтування\~своїх вимог\~посилається на\~те,\~що в\~проміжок часу\~з 14\~листопада 2017\~року по\~06\~квітня 2022\~року,\~орган досудового\~розслідування,\~прокуратура і\~суди,\~безпідставно і\~незаконно притягували\~її до\~кримінальної відповідальності,\~при цьому,\~строк її\~домашнього арешту\~з 20.02.2018\~року по\~20.04.2018\~року склав\~два місяця,\~строк перебування\~під обвинуваченням\~в скоєнні\~тяжкого и\~середньої тяжкості\~кримінальних правопорушень\~відповідає \~52\~місяцям і\~20\~дням. При цьому, відносно неї, 14.11.2017 року, згідно до ст.214 КПК України, слідчим СУ НП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України, за № 12017040000001226, а 01.01.2018 року слідчим СУ НП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.302 КК України, за №12018040000000158. 27.12.2017 року за місцем її проживання, в орендованій нею квартирі, був проведений обшук, в ході якого були вилучені її телефони та особисті речі. 28.12.2018 року слідчий суддя наклав арешт на її особисті речи, пластикову карту «ПриватБанку», мобільні телефони та сім карти операторів мобільного зв`язку. В ході досудового розслідування відносно неї проводились НСРД. 31.01.2018 року відносно неї винесено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.302 та ч.2 ст.303 КК України, яку їй повідомлено 07.02.2018 року. 20.02.2018 року слідчий суддя обрав запобіжний захід на 60 днів: домашній арешт в нічний час доби. 29.03.2018 року складено обвинувальний акт, за обвинуваченням по ч.2 ст.202 і ч.2 ст.203 КК України, який направлено до суду. 02.04.2018 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська виніс ухвалу про призначення підготовчого судового засідання та фактично розпочав розгляд справі у суді першої інстанції. 01.09.2021 року прокурором змінено обвинувачення в суді і всі її дії перекваліфіковані на ч.2 ст.303 КК України. 24.11.2021 року вироком Індустріального районного суду мДніпропетровська її засуджено за ч.2 ст.302 КК України до двох років позбавлення волі та, на підставі ст.72 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. 21.12.2021 року в її інтересах адвокатом було подано апеляційну скаргу. 06.04.2022 року Дніпровський апеляційний суд вирок скасував, а кримінальне провадження відносно неї закрив на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та фактично її виправдав. 08.06.2022 року Касаційним кримінальним судом було відмовлено у відкритті касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою прокурора. У зв`язку із вище вказаними незаконними діями правоохоронців, прокуратури і суду, її стан здоров`я і спосіб життя корінним чином погіршились. Всі зазначені обставини пов`язані із кримінальним провадженням, як кожне окремо, так і всі разом зв`язані між собою та значним чином заподіяли їй шкоди здоров`ю, що негативно відбилось на її самопочутті, спричинило заниження фізичної активності, постійних переживань. Теперішні обставини і спосіб життя значним чином відрізняються від звичайного та минулого способу життя до порушення і розслідування відносно неї кримінального провадження. А відновлення до минулого самопочуття чи способу життя, взагалі не можливе лише із медичних і психологічних факторів. Тому, всі незаконно проведені процесуальні дії і рішення у кримінальному провадженні відносно неї, як кожне окремо, так і у взаємозв`язку між собою, завдали їй значної моральної шкоди. Таким чином, вважає, що вона перебувала безпідставно під слідством та судом з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 року. Орган досудового розслідування, прокуратура і суди безпідставно і незаконно притягували її до кримінальної відповідальності, при цьому, строк її домашнього арешту з 20.02.2018 року по 20.04.2018 року склав два місяця, строк перебування під обвинуваченням в скоєнні тяжкого та середньої тяжкості кримінальних правопорушень відповідає 52 місяцям і 20 дням. Вона була піддана незаконному покаранню і цивільній відповідальності за правопорушення, якого не вчиняла, що є надзвичайно свавільним і цинічним порушенням прав людини, у зв`язку з чим їй було завдано матеріальної і моральної шкоди. Тобто, до неї безпідставно був застосований запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту протягом 60 днів, у неї в орендованій квартирі був проведений обшук, який значним чином підірвав її авторитет в суспільстві і серед близьких їй людей, а також позбавив можливості користуватись телефонами, картою банку та особистими речами, які були вилучені, а в подальшому на них був накладений арешт. Також, відносно неї незаконно були проведені негласні розшукові слідчі дії за штучно створених обставин, за, ніби то, вчинення нею тяжкого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України. При цьому, прослуховувались всі її розмови і контролювалось її інтимне життя, що значним чином вплинуло на її самопочуття і стан психічного і фізичного здоров`я. Лише за обставинами проведення у неї обшуку можливо визначити моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. 00 коп., а за обставинами безпідставного проведення НСРД їй заподіяна моральна шкода, яку можливо визначити в сумі 500 000 грн. 00 коп. За фактом перебування під домашнім арештом їй було заподіяно моральну шкоду на суму 500 000 грн. 00 коп. Окрім цього, вона, як людина, яка раніше жодним чином не притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, дуже болісно сприймала безпідставне притягання до кримінальної відповідальності, а залякування правоохоронців і прокурора стосовно позбавлення її свободи та навмисного затягування судового розгляду на значний термін, з метою психічного тиску на неї, щоб вона визнала свою вину в інкримінованому злочині, якого фактично не скоювала, можливо розцінити як свавілля. Постійне переживання та нервова напруга за справедливе і законне рішення суддів беззаперечно вплинуло на її самопочуття і її психічний стан значно погіршав. Адже, саме таким чином реагує будь-яка нормальна людина на вказані вище негативні події. Зважаючи на кількість, характер та тривалість порушень її прав, глибину душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, істотне погіршення її стану здоров`я, а також враховуючи зусилля та час, які були витрачені та неможливість відновлення попереднього стану та обставин її життя, вважає, що саме незаконними діями правоохоронних органів, прокуратури і суду їй завдано моральної шкоди, яку можливо справедливо оцінити в грошовому еквіваленту в розмірі 4\~000\~000 грн. 00 коп., який вона й просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року по даній справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та відповідачам було роз`яснено про їх право, потягом 15 днів з дня отримання позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження по справі, надіслати на адресу суду відзив та всі письмові заперечення з приводу пред`явлених позовних вимог (а.с.82-83). 22 серпня 2023 року на адресу суду від Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнають та вважають, що позивачка по справі повинна надати докази, які будуть вважатися належними та допустимими, що підтверджують спричинення їй моральної шкоди. Крім того, позивачка також не довела у належний спосіб протиправність дій відповідачів та наявність між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. Крім цього, вони не можуть бути відповідачем по даній справі, оскільки, у відповідності до вимог чинного законодавства, у даній категорії справи належним відповідачем є Державна Казначейська служба України. Тому, з вищевикладених підстав, вважають, що пред`явленні до них позовні вимоги є необґрунтованими та таким, що задоволенню не підлягають (а.с.93-101). 20 вересня 2023 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника Державної Казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено наступне. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральною шкодою визнаються також страждання, заподіяні громадянинові внаслідок психічного чи фізичного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточенням, інших негативних наслідків, згідно із Постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц. Пункт 9 Постанови вказує, що, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач повинен наводити відповідні мотиви. Розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Змістом позовної заяви та матеріалами справи наявність доказів завдання позивачу моральної шкоди та настання наслідків, спричинених нею, не підтверджена. Факт вчинення моральної шкоди не може бути пов`язаний із фактом вчинення певного роду правопорушення щодо особи, вимога по її відшкодуванню процесуально виступає самостійною і потребує належного обґрунтування. Проте, належного обґрунтування позивачем не надано. Позовною заявою не наведено жодних доказів причинного зв`язку між кримінальним провадженням, досудовим розслідуванням та погіршенням здоров`я позивача. Позивачем не враховано також норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок чого розмір морального відшкодування позивачеві значно завищено. При цьому, Головне управління є фактично лише розпорядником державного бюджету у справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів. Позивачами, як правило, пред`являється одна вимога до органу, який завдав шкоду, до казначейства - не пред`являється жодних вимог. Відтак, фактично, органи Казначейства повинні залучатись судами у справи щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, тільки для гарантії подальшого виконання відповідного рішення. Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що безспірне списання коштів державного (місцевих бюджетів) бюджету здійснюється Казначейством в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних призначень та наданих бюджетних асигнувань. На виконання зазначеної норми прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» № 845 від 03 серпня 2011 року, визначено алгоритм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами. Підпунктом 2 п.35 Порядку № 845, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно п.38 Порядку № 845, для забезпечення коштів безспірного списання коштів державного бюджету в Казначействі відкривається відповідний рахунок, у встановленому порядку. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За таких підстав, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою особою, є держава в особі органу, якого Позивач визнає порушником своїх прав. Казначейство не може бути співвідповідачем у справі. Стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи не є коректним, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало, не могло, відповідно до своїх повноважень, проводити такі незаконні дії, як незаконне засудження, тиск, переслідування, іншу протиправну діяльність відносно Позивача і, відповідно, моральна шкода, завдана незаконним кримінальним переслідуванням, не має відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Казначейство вважає, що Позивачем не вірно витлумачено норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок чого необґрунтовано визначено розмір морального відшкодування. Згідно п.4 Постанови ПВСУ № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач, визначаючи граничний обсяг шкоди та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів наявності завдання моральної шкоди, не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону про порядок відшкодування, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач, згідно позовної заяви, перебувала під слідством та судом 52 місяці і 20 днів. Вищевказана норма закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Така позиція відображена в постанові Верховного суду від 04.12.2019 року у справі № 468/901/17-ц. Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року), мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі, визначеному чинним законодавством України. Крім того, в аналогічних справах суди апеляційних інстанцій по справах № 214/5262/15-ц та № 158/2689/16-ц також погоджуються з вище викладеними доводами та застосовує, як розрахункову величину саме прожитковий мінімум. Згідно з Постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не може бути більшим, ніж для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, вимога про стягнення з органів Державної казначейської служби України моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду на користь Позивача, є безпідставною та необґрунтованою. Незаконність відповідного висновку суду підтверджена практикою касаційного суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 199/6713/14-ц та ухвалою ВССУ від 05.07.2017 року по справі № 210/327/15-ц, згідно з якими не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, заподіяної іншими суб`єктами, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Крім цього, вважають, що сума моральної шкоди в розмірі 4 000 000 грн. належним чином не підтверджена. Розмір відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Подібні правові висновки наведено у постановах ВП ВС від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц; 22.04.2019 року у справі № 236/893/17; 29.09.2021 року у справі № 607/16567/20. Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.111-118). 03 жовтня 2023 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено наступне. Так, статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Однак, позивачкою до позовної заяви належні докази, які б свідчили б про той факт, що їй була завдана моральна шкода, діями чи бездіяльністю, надано не було. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності, як такої, яка може свідчити про заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди. Тобто, позивачкою факт спричинення їй моральної шкоди не доведено, а тому позовні вимоги стороною відповідача не визнаються. За таких обставин просять суд в задоволенні позову відмовити (а.с.134-141). В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та на задоволенні позову наполягала. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, послався на обставини, викладені в позовній заяві. Крім цього, доповнив, що при визначенні завданої моральної шкоди слід враховувати позицію ВС України. В даному випадку, його довірительці було завдано моральну шкоду, яка полягала в її психологічному стані. Вважає, що оцінена моральна шкода в розмірі 4\~000\~000 грн. 00 коп. є справедливим та достатнім розміром компенсації, а тому на задоволенні вимог наполягає та просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. Тим більше, що цей розмір був ними визначений ще й для того, щоб до його довірительки більше ніколи не змогли підступитись правоохоронні органи. Щоб вони назавжди відстали від його клієнтки. Вони не скористались своїм правом на стягнення витрат, які були понесені адвокатом, бо вони, в порівнянні з моральною шкодою, заподіяною його довірительці, малозначні. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури Ковальов А.О. позовні вимоги не визнав, послався на відзив, поданий на позовну заяву. Крім цього, додатково зазначив, що стороною позивача докази щодо завданої їй моральної шкоди, надано не було. Розмір моральної шкоди також не доведений, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Ізотова Т.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилалась на відзив на позовну заяву, наданий до суду. Крім цього, додатково зазначила, що у прийнятому вироку відносно позивачки не було зазначено, що вона звільнена від кримінальної відповідальності за реабілітуючими обставинами. Також, докази того, що їй була завдана моральна шкода, в тому числі, й шкода здоров`ю, надано також не було. Тому, на підставі викладеного, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити. Представник державної казначейської служби України Тараненко М.С. в судовому засіданні також послалась на відзив на позовну заяву. Крім цього, додатково суду пояснила, що жодна помилка посадових осіб не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. Вважають, що позивачкою невірно було обрано спосіб захисту порушеного, на її думку, права. У відповідності до вимог чинного законодавства, не допускається стягнення моральної шкоди з казначейства за незаконні дії органів досудового розслідування. Тому, на підставі викладеного, а також з урахуванням поданого відзиву, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити. Cуд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступних висновків. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України\~визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за\~статтею 3 Конституції України\~права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми\~ Конституції України\~про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну та шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої\~ статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої\~ статті 3 цього Закону,\~у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди, в таких випадках, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої\~статті 3 цього Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою\~статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 29 березня 2018 року обвинувальний акт відносно [PERSON] спрямований до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (справа 202/1564/18, провадження 1кп/202/19/2021) (а.с.20-39). За результатами судового розгляду справи 202/1564/18 (провадження 1кп/202/19/2021) суддею Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Ігнатченко В.В. 24 листопада 2021 року винесено вирок, згідно якого [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.302 КК України, та призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки та, на підставі ст.75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину (а.с.41-47). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , не погодившись з прийнятим відносно неї вироком, подала апеляційну скаргу (а.с.48-52). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року апеляційну скаргу було задоволено та вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська було скасовано, а кримінальне провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням за ч.2 ст.302 КК України було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаними можливостями їх отримання (а.с.53-59). Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав і основних свобод людини, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування моральної шкоди. Згідно зі\~статтею 3 Конституції України,\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях\~56,\~62 Конституції України, статтях\~1167,\~1176 ЦК України. За частиною 3\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Щодо визначення розміру моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з\~статтею 56 Конституції України,\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 2, 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким спеціальним нормативно-правовим актом, як вже було зазначено, є\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР. Відповідно до\~ст.13 Закону України № 266/94-ВР,\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року встановлений на рівні 3 200 грн. 00 коп. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року встановлений на рівні 3 723 грн. 00 коп. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2019 року встановлений на рівні 4 173 грн. 00 коп. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року встановлений на рівні 4 723 грн. 00 коп. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року встановлений на рівні 6 000 грн. 00 коп., а з 01 грудня 6 500 грн. 00 коп. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2022 року встановлений на рівні 6 500 грн. 00 коп., а з 01 жовтня 6 700 грн. 00 коп. Враховуючи період часу перебування [PERSON] під слідством та судовим розглядом справи, який становить повних 54 місяці, характер правопорушення, глибину її фізичних та душевних страждань, які були викликані зміною нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зв`язків, порушення ділової репутації, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від неї додаткових зусиль, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 257\~128 грн. 00 коп., виходячи з наступного розрахунку: -3 200 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на січень 2017 року) х 2 місяці = 6 400 грн. 00 коп. -3 723 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на січень 2018 року) х 12 місяців = 44\~676 грн. 00 коп. -4 173 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на січень 2019 року) х 12 місяців = 50 076 грн. 00 коп. -4 723 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на січень 2020 року) х 12 місяців = 56\~676 грн. 00 коп. -6 000 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на січень 2021 року) х 11 місяців = 66 000 грн. 00 коп. та 6 500 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на грудень 2021 року) х 1 = 65 00 грн. 00 коп. -6 700 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата станом на січень 2022 року) х 4 місяці = 26 800 грн. 00 коп. При цьому, при вирішенні питання щодо стягнення заявленого позивачем та її представником розміру моральної шкоди в сумі 4 000 000 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства, прокуратури та суду, суд виходить з наступного. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому й не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися, залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18). Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (Постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) вказано, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд, при вирішенні цього питання, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження №14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 54 місяці перебувала під слідством та судовим розглядом, а тому, враховуючи те, що за результатами судового розгляду було винесено вирок, який апеляційною інстанцією скасовано та кримінальне провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням за ч.2 ст.302 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримання, позивачка має право на відшкодування шкоди, в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі, й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом та таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Так, позивачка як на підставу звернення до суду з даним позовом послалася на те, що у зв`язку із вище вказаними незаконними діями правоохоронців, прокуратури і суду, її стан здоров`я і спосіб життя корінним чином погіршився і всі разом обставини пов`язані між собою та значним чином заподіяли їй шкоди здоров`я, що негативно відбилось на її самопочутті, що також спричинило заниження фізичної активності, постійних переживань. Теперішні обставини і спосіб життя, значним чином відрізняються від звичайного та минулого способу життя до порушення і розслідування відносно неї кримінального провадження, а відновлення до минулого самопочуття чи способу життя, взагалі не можливе лише із медичних і психологічних факторів. Тому всі незаконно проведені процесуальні дії і рішення у кримінальному провадженні відносно неї, як кожне окремо так і у взаємозв`язку між собою, завдали значної моральної шкоди, оскільки вона перебувала безпідставно під слідством та судом з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 рік, а орган досудового розслідування, прокуратура і суди, безпідставно і незаконно притягували її до кримінальної відповідальності. Тобто, суд вважає, що дані посилання та твердження є слушними та заслуговують на увагу. Таким чином, суд вважає доведеним факт незаконності кримінального переслідування органами прокуратури та поліції відносно [PERSON] , за що регресну відповідальність несе держава, в силу ст.1176 ЦК України, та вважає доведеним факт завдання позивачеві шкоди, яка безпосередньо наслідковим зв`язком пов`язана з безпідставними діями державних органів. Зазначене узгоджується і з висновками, висловленими Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 провадження № 61-922св21, а також з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду КЦС від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/6045/20 та від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21. Разом з цим, оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62). Тому, суд вважає досить розумно, виважено та справедливо визначити розмір моральної шкоди на загальну суму в 300\~000 грн. 00 коп., яка, згідно з розрахунком, складеним у відповідності до вимог чинного законодавства, є більшою за суму в розмірі 257\~128 грн. 00 коп., що дає суду підстави вважати, що сума в розмірі 300\~000 грн. 00 коп. буде достатньою для встановлення сатисфакції, порівняно з незаконними діями органів прокуратури та понесеною позивачем шкодою внаслідок таких дій відповідача. Таким чином, з урахуванням викладеного та підсумовуючи встановлені фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, якими ці правовідносини регулюються, доведеності позивачем факту безпідставності та незаконності порушення відносно неї кримінального провадження, у зв`язку із чим виникли деліктні правовідносини з участю держави Україна, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial