Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

21.10.2024 у зазначеній справі постановлено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Сіренко Олександр Васильович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гладківщинське хлібоприймальне підприємство» про розірвання договору оренди землі - задоволено. Розірвано договір оренди землі № 189 від 30.05.2016, укладений між [PERSON] та ТОВ «Гладківщинське хлібоприймальне підприємство», предметом якого є земельна ділянка площею 3,0195 га з кадастровим номером 7122087000:01:001:0667, знаходиться в районі села Прохорівка, Канівського району, Черкаської області. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Гладківщинське хлібоприймальне підприємство» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок). В зазначеному рішенні судом не вирішувалось питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, оскільки до закінчення судових дебатів представник позивача - адвокат Сіренко О.В. заявив клопотання про намір подати докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правовову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення, тому з огляду на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України запропоновано позивачу подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення. 23.10.2024 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява представника позивача - адвоката Сіренка О.В. про ухвалення додаткового рішення в якій представник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн. (т.2 а.с.2-8). 31.10.2024 від представника відповідача - адвоката Гарбазей Д.О. надійшли письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по справі № 697/281/24 в яких представник зазначив, що відсутні підстави для стягнення витрат позивача з відповідача. Пояснив, що як вбачається зі змісту позовної заяви, попередній орієнтовний розрахунок позивача щодо витрат на правничу допомогу складав 5 000,00 грн. В той же час, в заяві про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по справі № 697/281/24 наведено, що витрати на правову допомогу є фіксованими та становлять 20 000,00 грн. Але при цьому представником позивача не наведено жодних обгрунтувань та доводів, чому вартість послуг зросла в 4 рази з 5000,00 грн. до 20 000,00 грн., що суперечить ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Окрім того, тлумачення висловлювання «попередній орієнтовний розрахунок» передбачає, що розмір витрат на правову допомогу є змінним, в той час як додатковим договором від 18.10.2024 до договору № 26-1 про надання правової допомоги від 30.01.2024 зафіксовано сталу незмінну суму в 20000,00 грн. Відповідно позивач зобов`язаний був надати детальний опис виконаної роботи та витраченого на таку роботу часу, якого надано не було. Відповідно підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн. немає. Також докази сплати коштів у сумі 20 000,00 грн. до заяви не додано (такі докази відсутні як в Електронному суді, так і поданих на адресу відповідача документів). А відтак і не доведено, що позивач поніс саме витрати в сумі 20 000,00 грн. для оплати послуг адвоката. Так само, матеріали справи № 697/281/24 не підтверджують узгодження позивачем та адвокатом Сіренком О.В. витрат на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн., про які зазначено в позовній заяві. Відтак, підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на надану останній адвокатом Сіренком О.В. правову допомогу немає. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви та додатків до неї, підготовка позову не вимагала значних зусиль від представника позивача і фактично складається з двох аркушів. Збір доказів, доданих до позовної заяви не вимагав витрат значного часу, а був підготовлений самим позивачем без участі адвоката Сіренка О.В. Окрім того, адвокатом двічі відкладався розгляд справи, що призвело до збільшення часу для її розгляду. Підготовка клопотання про відмову у прийнятті судом відзиву та пояснення щодо доказів понесених відповідачем витрат на правову допомогу не були обов`язковими для надання правової допомоги, а такі заперечення та пояснення могли бути надані в усній формі під час розгляду клопотань судом. Відтак, розмір заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу не відповідає обсягу виконаної адвокатом Сіренком О.В. роботи, складності справи та витраченого часу (т.2 а.с.21-24). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Сіренка О.В. Представник позивача - адвокат Сіренко О.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання з проханням розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Гарбазей Д.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути заяву представника [PERSON] щодо винесення додаткового рішення без його участі, щодо задоволення вимог заяви представника позивача заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового судового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Згідно зі статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом Сіренком О.В. надано Договір № 26-1 про надання правової допомоги від 30.01.2024, укладений між Адвокатським бюро «Олександра Сіренка, в особі керуючого Сіренка О.В. та клієнтом [PERSON] (т.2 а.с.9-10), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА № 1076974 від 11.01.2024 (т.2 а.с.16), квитанцію АТ «КОМІНБАНК» від 23.10.2024 з якої вбачається, що клієнт [PERSON] сплатила адвокатському бюро «Олександра Сіренка» - 20 000,00 грн. (т.2 а.с.13), Акт № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору № 26-1 про надання правової допомоги від 30.01.2024 (т.2 а.с.11), додаток № 1 до договору № 26-1 про надання правової допомоги від 30.01.2024 від 18.10.2024 відповідно до якого бюро та клієнт дійшли згоди про фіксовану суму гонорару, яка складає 20 000,00 грн. (т.2 а.с.12). Тобто, факт надання правничої допомоги підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до додатку № 1 до договору № 26-1 про надання правової допомоги від 30.01.2024 додатковий договір від 18.10.2024, АБ «Олександра Сіренка» та [PERSON] уклали дану угоду про наступне: за цією угодою бюро та клієнт дійшли згоди, що оплата послуг (гонорару) за надання правничої допомоги, а саме: підготовка позову, подання заперечень до суду щодо прийняття судом відзиву, надання додаткових доказів та представлення інтересів клієнта в Канівському міськрайонному суді Черкаської області по справі № 697/281/24 за надані юридичні послуги по договору про надання правової допомоги № 26-1 від 30.01.2024 є фіксованою і складає 20 000,00 грн. та сплачуються клієнтом на протязі 5 днів з моменту підписання даного договору. Суд звертає увагу, що норма ч. 3 ст. 137 ЦПК України запроваджена для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою їх розподілу, що з урахуванням фіксованих ставок у повній мірі дозволяє відповідачу спростовувати розмір таких судових витрат. Суд враховує практику Верховного Суду, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц); що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12.05.2021 у справі №235/4969/19). Водночас, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру у співвідношенні із конкретною справою. Як вбачається з заяви про ухвалення додаткового рішення та доданих документів, сторона позивача вказує, що загальна сума витрат на правову допомогу, яка має бути відшкодована відповідачем у зв`язку з розглядом Канівським міськрайонним судом Черкаської області справи № 697/281/24 становить 20 000,00 грн. Водночас, в позовній заяві міститься орієнтовний розмір судових витрат позивача за правничу допомогу, які вона очікувала понести, в розмірі 5 000,00 грн. з урахуванням можливого розгляду даної справи в судах вищих інстанцій (т.1 а.с.5). Про те, що вона очікує понести витрати на правничу допомогу фактично в більшому розмірі, не зазначала. Отже, за результатами розгляду справи розмір фактичних витрат позивача [PERSON] на професійну правову допомогу збільшився у порівнянні з попередньо визначеним орієнтовним розрахунком на 15 000,00 грн., що істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку. При цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує та не доводить, що вона не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Так, з акту № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору № 26-1 про надання правової допомоги від 18.10.2024 вбачається, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. визначено з урахуванням наступних послуг: підготовка позову, подання заперечень до суду щодо прийняття судом відзиву, надання додаткових доказів та представлення інтересів клієнта в Канівському міськрайонному суді Черкаської області по справі № 697/281/24. Жодних обставин, які б вказували на те, що позивач чи її представник не могли передбачити необхідність таких витрат, враховуючи, що всі вони стосуються передбачених законом процесуальних дій сторони, представник позивача в заяві про ухвалення додаткового рішення не навів. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Вказане вище відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України є підставою для відмови позивачу та її представнику у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в частині такого перевищення. Таким чином, суд вважає належним чином обґрунтованим та доведеним розмір понесених позивачем у цій справі витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн., а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Беручи до уваги вищевказане,

Outcome: partial