Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

У травні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що з 30.04.2010 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають трьох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Проте, через різність характерів та поглядів зникло почуття кохання та поваги один до одного, вони перестали розуміти один одного, спільно вирішувати основні питання життєдіяльності сім`ї, в них відсутнє взаєморозуміння, взаємна допомога та підтримка, внаслідок чого вони не підтримують подружні шлюбні відносини. Сторони фактично припинили подружні відносини, не мають наміру примиритися. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам, примирення неможливе. Ухвалою від 04.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач подала заяву про визнання позову. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову встановлено, що сторони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, подружні відносини між ними припинились, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, спроб для примирення не здійснили. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи, що відповідач визнала позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved