Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Адвокат Чепурна Наталія Вікторівна, діючи на підставі ордера про надання правничої допомоги серії СВ №1093684 від 09.07.2024 в інтересах [PERSON] , звернулася до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому просила зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.Позивач зазначає, що на підставі судового наказу № 732/1628/17 від 06.11.2017, виданого Городнянським районним судом Чернігівської області з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог про зменшення розміру аліментів позивач вказує на погіршення його матеріального становища, оскільки 10 грудня 20213 року при безпосередній участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в районі населеного пункту Богданівка Донецької області, він отримав тяжку мінно-вибухову травму, у зв`язку з чим йому встановлено третю групу інвалідності, і наразі він потребує систематичного лікування, реабілітації та прийому дороговартісних ліків. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області Олещенко В. І. від 16.07.2024 справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Городнянського районного суду Чернігівської області. Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. від 09 серпня 2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 вересня 2024 року о 12 год 00 хв. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04 жовтня 2024 року о 09 год 30 хв. У судовому засіданні, призначеному на 04.10.2024 о 09 год 30 хв оголошено перерву до 11 листопада 2024 року до 11 год 30 хву зв`язку з необхідністю виклику позивача, його представника для надання пояснень. 30 серпня 2024 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву № 28/08-24 від 28.08.2024, у якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 37-45).Свої заперечення щодо позовних вимог відповідачка обґрунтовує тим, що позивач починаючи з 23 жовтня 2017 року і до січня 2024 року мав постійну заборгованість по аліментам та жодного разу добровільно не надав матеріальної допомоги для свого сина. Відповідачка вказує про відсутність мирних відносин з позивачем і вважає його позицію дивною, оскільки останній взагалі ставив під сумнів своєї батьківство, подавши 23.10.2018 до суду позовну заяву про виключення запису з актового запису про народження дитини. Також позивачем було ініційовано перед Службою у справах дітей Тупичівської сільської ради перевірку цільового використання відповідачкою аліментів на дитину.Відповідачка зазначає, що позивачем не надано жодних належних достовірних та достатніх доказів витрат майже половини коштів на дороговартісне лікування, реабілітацію та приймання дороговартісних ліків, у зв`язку з чим невідомо, за власний рахунок чи за кошти держави проходить лікування позивач. До того ж за отримання поранення під час виконання бойового завдання позивачу була виплачена грошова винагорода. Відповідачка зазначає, що позивач не цікавиться життям сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про його фізичний, духовний розвиток, його навчання, натомість, наразі позивач отримує достатній рівень доходу для сплати аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Ухвалою суду від 11.11.2024 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Чепурної Н. В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. До початку судового засідання від представника відповідачки - адвоката Підмогильної Я. Я. надійшла заява про проведення судового засідання без участі відповідачки та її представника, просить у задоволенні позову відмовити повністю та підтримує позицію, яка викладена раніше у відзиві на позов та додатках до нього. Така позиція повністю узгоджена із відповідачкою. Представник позивача - адвокат Чепурна Н. В. не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника. Заява представника відповідачки - адвоката Підмогильної Я. Я. судом задоволена. Представник позивача - адвокат Чепурна Н. В. у судовому засіданні (прийняла участь в режимі відеоконференції) заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача вказала, що вірним ім`ям позивача є « [PERSON] », а не « [PERSON] » як зазначено в деяких документах, зокрема у довідці про обставини травми від 20.12.2023 № 3059 та у посвідченні серії [NUMBER] від 19.01.2024, оскільки в подальшому позивачеві була встановлена група інвалідності на підставі зазначених документів і встановлена належність цих документів [PERSON] . Представник позивача також додала копію довідки № 3563 від 29.10.2024 Військової частини [NUMBER] як доказ того, що позивач з 08 травня 2024 року по теперішній час перебуває на військовій службі по мобілізації. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши вимоги і заперечення сторін, заслухавши позицію представників сторін, віповідачки у справі, вивчивши докази подані на підтвердження вимог і заперечень, суд встановив такі факти і обставини. Судом встановлено, що 18 червня 2017 року у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] від шлюбу народилася спільна дитина - син [PERSON] (а.с. 87). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2019 року у справі № 732/1407/18 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки з « [PERSON] » змінено на дошлюбне « [PERSON] » (а. с. 94-95). Судовим наказом Городнянського районного суду Чернігівської області № 732/1628/17 від 06 листопада 2017 року стягнуто із боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 21.11.2017 старшим державним виконавцем Городнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Нагорною Катериною Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55206818 щодо боржника [PERSON] на підставі судового наказу №732/1628/24, виданого 06.11.2017 (а. с. 52). У листі Городнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області №13826 від 15.03.2024 зазначено, що станом на 01.03.2024 заборгованість зі сплати аліментів позивачем на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , погашена в повному обсязі (а. с. 19). Натомість, як вбачається із довідки Городнянського районного відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 38262 від 04.10.2024, то станом на 01.10.2024 у позивача за матеріалами ВП №55206818 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явленнявиконавчого документа до примусового виконання та становить 5687 грн 64 коп (а. с. 86). Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка надана Військовою частиною [NUMBER] від 20.12.2023 № 3059, зазначено, що старший солдат [PERSON] 10.12.2023 близько 08 годин 00 хвилин отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення правого плеча з вогнепальним переломом медіального виростка плечової кістки (а. с. 12). Згідно із Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №8565 травматологічного відділення КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 21:15 11.12.23 до 08:00 15.12.23. Повний діагноз [PERSON] встановлено: вогнепальне осколкове наскрізне поранення (10.12.2023) нижньої третини правого плеча з крайовим багатоскалковим переломом медіального надвиростку правої плечової кістки зі зміщенням уламків. Множинні сторонні тіла нижньої третини правого плеча. Післятравматична нейропатія правового серединного та променевого нервів з вегетативним та больовим синдромом. Сечокам`яна хвороба. Хронічний пієлоніфрит у стадії нестійкої ремісії (а. с. 11). У довідці КНП Лохвицька МЛ № 686/61-20 від 27.12.2023, яка видана [PERSON] , зазначено, що останній знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 15.12.2023 по 27.12.2023 (а. с. 13). Відповідно до довідки Відділення реабілітації та лікування пацієнтів з хворобами кістково-м`язевої системи та сполучної тканини КНП «ЧМЛ № 4» ЧМР №41 від 27.03.2024, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 27 березня 2024 року по теперішній час, довідка видана 27 березня 2024 року (а. с. 18). Згідно із долученою до матеріалів позовної заяви копією Довідки військово-лікарської комісії Військової частини [NUMBER] від 07.02.2024 №1197 вказано, що старший солдат [PERSON] , 1993 р. н., отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, захворювання пов`язане з проходженням військової служби, і є обмежено придатним до військової служби (а. с. 14). Як вбачається із копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 АГ № 469219 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 28.02.2024 на строк до 01.04.2025. До цієї Довідки додано Форму індивідуальної програми реабілітації (а. с. 15-17). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи, яка встановлена до 01.04.2025 (а. с. 9). З отриманої відповіді на запит №222072446 від 21.08.2024 Городнянського ВДВС СХ МРУ МЮ до Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників вбачається, що [PERSON] отримає заробітну плату/дохід застрахованої особи від страхувальників, на обліку в яких перебуває як особа пенсіонер: 1. Військової частини [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ), 2. Військової частини [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) (а. с. 61). З отриманої відповіді на запит №222072552 від 21.08.2024 Городнянського ВДВС СХ МРУ МЮ до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників-фізичних осіб вбачається, що за виконавчим провадженням ВП №55206818, за РНОКПП боржника [NUMBER] , наявні такі результати обробки запиту: за 3 квартал 2023 року сума нарахованого доходу складає 154982,55 грн (назва податкового агента - військова частина [NUMBER] ), за 4 квартал 2023 року сума нарахованого доходу складає 159921,20 грн (назва податкового агента - військова частина [NUMBER] ), за 1 квартал 2024 року сума нарахованого доходу складає 235730,84 грн (назва податкового агента - військова частина [NUMBER] ), за 2 квартал 2024 року сума нарахованого доходу складає 34759,62 грн (назва податкового агента - військова частина [NUMBER] ), за 2 квартал 2024 року сума нарахованого доходу складає 60939,66 грн (назва податкового агента - військова частина [NUMBER] ) (а. с. 62). Отже, з наявної інформації про доходи позивача, вбачається, що останній отримував за звітні періоди постійну офіційну заробітну плату/дохід від двох страхувальників: військової частини [NUMBER] та військової частини [NUMBER] . Крім цього, факт офіційного працевлаштування підтвердила у судовому засіданні і представник позивача надавши копію довідки № 3563 від 29.10.2024 військової частини [NUMBER] як доказ того, що позивач з 08 травня 2024 року по теперішній час перебуває на військовій службі по мобілізації. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 7 Сімейного Кодексу України (надалі - СК України) визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Відповідно дост. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним. Під зміною матеріального стану сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового стану платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Також у п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, про що також зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13. У розумінні ст. 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою длязменшення розміру аліментів. Разом з тим, зменшення або збільшення розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів у позовній заяві зазначає, що при безпосередній участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, він отримав тяжку мінно-вибухову травму, у зв`язку з чим йому встановлено 3 групу інвалідності, йому потрібно проходити лікування, реабілітацію та приймати дороговартісні ліки. Відповідно до ст. 155 СК України передбачено, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, на відповідачку - матір. Європейський суд з прав людини вказував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд зауважує, що позивач, вказуючи на зміну (погіршення) його матеріального стану як платника аліментів, не надав жодних доказів на підтвердження визначеної ним обставини, оскільки ним не долучено відповідних медичних призначень на лікування, квитанцій про їх оплату, які б підтвердили значні витрати позивача на лікування, не наведено посилань на розмір його доходу до отримання травми та після, тобтобез доведення погіршення його майнового становищаузв`язку з отриманою травмою. Крім цього, враховуючи також наявну заборгованість позивача зі сплати аліментів за період, що перевищує три місяці (а. с. 86), зменшення розміру аліментів не буде спрямовано на належне забезпеченнядитини, і суперечитиме її інтересам. Наразі, позивач продовжує перебувати на військовій службі, що підтверджується інформацією про заробітну плату/доходи з Державної податкової служби України (а. с. 62), він не є демобілізований у зв`язку із травмою, має строкову робочу групу інвалідності, яка встановлена до 01.04.2025, при цьому доказів, що отримана ним травма позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суду не надано. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Аналізуючи у сукупності, єдності та взаємозв`язку, заявлені стороною позивача докази, суд виходить із того, що не доведено поза розумним сумнівом істотне погіршення майнового стану позивача, а наведені доводи позову не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимога про стягнення судових витрат, згідно із ст. 141 ЦПК України судом не вирішується, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed