Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

05 червня 2023 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтував тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.05.1999 року. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2023 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у сім`ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Питання щодо поділу майна на час звернення до суду з цим позовом відсутнє. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 20.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 17.08.2023 року за клопотанням відповідача сторонам надано строк для примирення півтора місяці. Провадження у цивільній справі про розірвання шлюбу зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду\~від 28.09.2023\~року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 28.09.2023 року за клопотанням відповідача сторонам надано строк для примирення три місяці. Провадження у цивільній справі про розірвання шлюбу зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 05.02.2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09.07.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Верховного Суду для визначення підсудності, в порядку ст. 29 ЦПК України. Ухвалою Верховного Суду від 31.07.2024 року визначено підсудність даної цивільної справи Автозаводському районному суду м. Кременчука. 09.08.2024 року справа надійшла до районного суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Пояснили, що справа розглядається тривалий час з червня 2023 року, за цей час сторони не досягли згоди щодо збереження сім`ї, позивач вважає це неможливим, посилається на принцип добровільності шлюбу. Позивач перебуває в інших відносинах, фактично створив іншу сім`ю. Відповідач у 2024 році в Німеччині також звернулась з позовом до суду про розірвання шлюбу, що також підтверджує її намір розірвати їх шлюб. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час, місце слухання справи була належним чином повідомлена. У зв`язку зі станом здоров`я просила розгляд справи провести за її відсутності, повернути позов у зв`язку з тим, що відповідач у справі на даний час вагітна, що підтверджується медичною довідкою. Заперечувала щодо розірвання шлюбу в Україні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила повернути позовну заяву, повідомила що відповідач на цей час вагітна, що виключає провадження у справі про розірвання шлюбу між подружжям відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Вважає, що шлюб можливо зберегти. Розірвання шлюбу суперечить інтересам дитини. Ухвалою суду від 08.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про повернення позову. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Сторони у справі зареєстрували шлюб 17 травня 1999 року у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 119. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2023 року. Згідно з медичною довідкою від 16.10.2024 виданою спеціалістом з гінекології та акушерства Вікторією Єкумс в м. Мюнхен, Німеччина, відповідач [PERSON] , [INFO] , вагітна і перебуває на терміні 7+3 тижні. Очікувана дата пологів 01.06.2025. Відповідно до статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі ЄСПЛ). Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин, суд повинен керуватися як завданням судочинства, так і загальними засадами законодавства (засад регулювання сімейних відносин), серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність (стаття 7 СК України). При цьому, здійснюючи судове тлумачення норми права, суд не повинен ухвалювати рішення, які б змінювали закон або суперечили йому, не повинен переходити межі своїх повноважень й не перетворюватися на творця права (див.: ухвала ЄСПЛ від 27 квітня 2004 року щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України»; рішення ЄСПЛ від 29 березня 2006 року у справі «Скордіно проти Італії» (№ 1), заява № 36813/97). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини другої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. У вищенаведеній нормі частини другої статті 110 СК України встановлено лише неможливість пред`явлення позову про розірвання шлюбу за певних умов. Тобто, виходячи з граматичного способу тлумачення, у вказаній нормі СК України застосовується термінологія ЦПК України щодо пред`явлення позову (стаття 184 ЦПК України). При цьому, якби законодавець мав на увазі й іншу стадію цивільного процесу, а саме розгляд справи з ухваленням рішення, то застосовував би інші вжиті граматичні конструкції, як наприклад, у статті 109 СК України або в частині першій статті 138 СК України, де йдеться про стадію ухвалення рішення суду. У зв`язку з викладеним розширене або телеологічне тлумачення норми частини другої статті 110 СК України з метою її застосування і на стадії судового розгляду з ухваленням судового рішення не буде відповідати змісту вказаної норми права, а буде свідчити про можливу зміну закону, вихід за межі тексту закону, що не є повноваженням суду, а також обмежує доступ до суду. У цій справі на час пред`явлення позову [PERSON] усі вимоги закону виконав і факту вагітності відповідачки не було. Отже, тлумачення положень частини другої статті 110 СК України свідчить про те, що вони спрямовані лише на унеможливлення пред`явлення позову про розірвання шлюбу до дружини, яка перебуває у стані вагітності, та протягом одного року після народження дитини, що надає право суду закрити провадження у справі, якщо згадана вимога на час пред`явлення позову не була додержана. Право на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції, також має реалізуватися через принципи справедливості, добросовісності та розумності, як універсальні засади регулювання сімейних відносин (частина дев`ята статті 7 СК України). Збалансовуючи інтереси подружжя у наведеній ситуації при застосуванні частини другої статті 110 СК України, законодавець передбачив захист прав дитини. Так, відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. При цьому, встановлюючи обмеження саме на пред`явлення позову про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини для обох з подружжя, законодавець, забезпечуючи правову охорону материнства і дитинства та регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, намагаючись зберегти сім`ю й забезпечити право на сімейне виховання новонародженої дитини, при цьому поважає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини шляхом розірвання шлюбу, якщо відпадають обставини, які слугують перепоною для пред`явлення позову. З огляду на вищенаведене, суд ураховує факт того, що сторони не проживають разом та шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2023 року, проте відповідачка завагітніла у серпні 2024 року, тобто після пред`явлення у червні 2023 року позову про розірвання шлюбу та через дев`ятнадцять місяців після припинення спільного проживання. Відповідачкою ці обставини не спростовані. При застосуванні положень частини другої статті 110 СК України визначальним є факт перебування дружини у стані вагітності або наявність у неї дитини, якій не виповнилося одного року, на день пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Вищенаведене відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2022 року, справа № 361/1017/20. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що шлюбні стосунки між сторонами припинені остаточно, примирення між сторонами неможливе у силу глибини розриву, втрати почуттів, взаєморозуміння, довіри і поваги, тобто через втрату основних цінностей, необхідних для шлюбу та сім`ї. Тому подальше збереження шлюбу між сторонами недоцільне і є таким, що суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.\~1, п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: approved