Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

У серпні 2024 року представник ТОВ «Він Фінанс» Міньковська А.В. звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] заборгованості у розмірі 37 858,70 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 736042, у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідачу було надано позику у сумі 7000 грн. строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору про надання фінансового кредиту № 736042 від 26.03.2019 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а Позичальник, не виконав умови договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 736042 від 26.03.2019, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача. 25.07.2024 Загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 24850,00 грн., а саме : сума основного боргу 7000 грн., проценти 3780,00 грн., прострочені проценти 10710,00 грн., інші штрафи 3360,00 грн. Окрім того, представник позивача, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, здійснив нарахування на суму боргу інфляційних втрат у сумі 10 769,27 грн та 3 % річних - 2 239,43 грн. Представник позивача, обґрунтовуючи строки звернення до суду із вказаним позовом посилається на п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, яким продовжено строк позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, яким зупинено перебіг строків позовної давності, на строк дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 04.09.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 54). Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Долучена до матеріалів справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту, а також що вона була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу. А тому вважає, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 26.03.2019 року № 736042, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Представник відповідача, посилаючись на Постанову Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц, вказує, що належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак матеріали справи таких доказів не містять. У відзиві вказано, що ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги, якого не могло існувати на момент укладення договору факторингу, оскільки договір факторингу укладено 12.04.2018, а кредитний договір, укладено 26.03.2019, тобто майже через рік після укладення договору факторингу. Окрім того, договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року не містить пункту про можливість відступлення майбутнього права вимоги. Представник відповідача зазначає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] прострочених процентів у сумі 10710,00 грн та інших штрафів у розмірі 3360,00 грн, є необгрунтованими, оскільки відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Щодо вимоги про стягнення процентів у розмірі 3780,00 грн, зауважено, що відповідно до п.1.4. кредитного договору, його загальна вартість становить 8890,00 грн, отже за умовами договору відсотки становлять 1890,00 грн. Заперечуючи стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача вказує, що стороною позивача не надано жодних доказів фактичного понесення витрат на правничу допомогу (квитанції),\~ витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Позивач в судове засідання не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 736042, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав [PERSON] позику у сумі 7000 грн. строком на 30 днів (а.с.14-16). Відповідно до довідки про ідентифікацію, [PERSON] 26.03.2019 було підписано договір про надання фінансового кредиту № 736042, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (otp-пароль 438365), відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1(а.с.18-23), на підставі якого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту №\~ 736042 від 26.03.2019 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно [PERSON] , що стверджується реєстром прав вимоги №24 від 21.08.2019 р. до договору факторингу від 12.04.2018 (а.с. 24-26). Згідно умов цього договору клієнт\~ ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити фактору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах визначених цим договором (п. 2.1. Договору факторингу №1). До позову долучено розрахунок заборгованості (станом на дату відступлення прав вимоги), з якого вбачається, що за договором № 736042, укладеного 26.03.2019, рахується заборгованість у розмірі 24 850 грн, що складається з суми основного боргу 7000 грн., процентів 3780,00 грн., прострочених процентів 10 710,00 грн, інших штрафів 3360 грн. (а.с. 30) 25.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Код ЄДРПОУ: 38750239) змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (Код ЄДРПОУ: 38750239). При вирішенні спору, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання фінансового кредиту № 736042, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (otp-пароль 438365), відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено, що право вимоги за договором № 736042, перейшло від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». В спростування позиції сторони позивача, відповідач не була позбавлена можливості подати власні докази, або клопотати\~ про витребування їх судом. Відповідач не спростувала факт отримання коштів, не спростувала факт належності їй рахунку куди надійшли кошти . Відповідачем не надано жодного доказу в спростування факту отримання коштів,\~ укладення договору № 736042, договору факторингу № 1 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України\~ зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначено в п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати прострочених процентів та штрафів. Згідно п. 3.2. договору № 736042 нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховується щоденно,\~ починаючи з дня надання позики в межах строку надання позики,\~ визначеного у пункті 1.2 цього договору,\~ за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованої процентів,\~ зазначеної у графіку платежів (додаток № 1 до цього договору). Згідно з п. 3.4. договору у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки,\~ нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2,\~ але за стандартною процентною ставкою. Пунктом 3.6. договору встановлено, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: 3.6.1.\~ протягом пільгового періоду з першого по третій день прострочення виконання зобов`язань клієнта нарахування процентів не здійснюється; 3.6.2.\~ з четвертого дня прострочення товариство визнає заборгованість за позикою проблемною,\~ розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою,\~ яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення. У випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 84,00 грн за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення виконання зобов`язання за договором (п. 4.4. договору). Штрафи за договором нараховуються у момент сплати,\~ але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки ( штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнта зобов`язання за цим договором,\~ не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 3500, 00 грн. (п. 4.5. договору). Приймаючи до уваги те, що відповідач не повернула кошти тіла кредиту і прострочені проценти та штраф у встановленому договором розмірі, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка складається з 7000,00 грн. - основного боргу, 10710,00 грн прострочені проценти за 85 днів, 3360,00 грн. штраф. Щодо стягнення з відповідача процентів у розмірі 3780,00 грн. суд зазначає наступне. Знижена процентна ставка становить 0,90 % від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку, надання позики, зазначеного у пункті 1.2. цього договору (п. 1.3.1. договору). Згідно з п. 1.2. договору позика видається строком на 30 днів. Згідно п. 1.4. договору № 736042, загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 127,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 8 890 (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою 27,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 1 890,00 грн (у грошовому виразі) З долученої до матеріалів картки обліку, вбачається, що 25.04.2019 відповідач сплатила 1890,00 грн. процентів, тобто на 30 день користування позикою, а тому\~ позивачем необґрунтовано вимогу про стягнення з відповідача процентів у розмірі 3780,00 грн. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача сум\~ на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання інфляційних втрат в розмірі 10 769,27 грн. та 3% річних в розмірі 2 239,43 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з доданим розрахунком інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем за період з 25.07.2021 по 25.07.2024. Разом з тим, відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з цим, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних у період дії воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та по 25.07.2024 року, є протиправним, тому в цій частині їх стягнення до задоволення не підлягає. В іншій частині, а саме за період з 25.07.2021 по 23.02.2022, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання є законними та підлягають задоволенню. Так, розмір 3% річних за вказаний період прострочення становить 370,60 грн., а розмір інфляційних втрат складає 1 339,31 грн. Враховуючи вищевикладене, всього підлягає до стягнення з відповідача - 22 779 грн 91 коп., що складається з: 7 000,00 грн сума основного боргу; 10 710,00 грн прострочені проценти; 3 360,00 грн штраф; 1339,31 грн інфляційні втрати за період з 25.07.2021 по 23.02.2022; 370,60 грн три відсотки річних за період з 25.07.2021 по 23.02.2022. Позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача судового збору та витрат на правничу допомогу. В підтвердження сплати судового збору до позовної заяви долучено платіжну інструкцію № 284010773 на суму 2422,40 грн. А також позивачем до позовної заяви надано копію договору № 33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, додаткової угоди до договору № 33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, детальний опис робіт, виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, оскільки позов задоволено на 60,17 % (22779,71 х 100 : 37858,70), то судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 4466 грн. 06 коп. ( (2422,40+5000) х 60,17 % : 100).

Outcome: partial