Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 30200 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Відповідач має право на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2009 від 21 вересня 2005 року, виданого Донецькою обласною КДКА. Позивач звернувся до відповідача стосовно надання адвокатських (правничих) послуг, за які сплатив на повідомлену в приватному електронному листуванні банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 30200 грн. Адвокатську послугу позивач не отримав. За результатом електронного приватного листування між сторонами на предмет повернення [PERSON] [PERSON] вказаних вище грошових коштів домовленості не досягнуто. [PERSON] вказує, що жодних договорів з відповідачем не укладав, всі домовленості здійснювалися дистанційно, телефонним зв`язком. У зв`язку з наведеним вище, на підставі положень статті 1212 ЦК України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 29 січня 2024 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, до суду не прибув, причини неявки не повідомив, за текстом позовної заяви вказав про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, до суду не прибув, причини неявки не повідомив, відзиву у порядку статті 178 ЦПК України суду не надав. Питання про заочний розгляд справи вирішено окремою ухвалою суду. Технічна фіксація не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідач [PERSON] здійснює адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2009 від 21 вересня 2005 року, виданого Донецькою обласною КДКА. Судом враховані вказані у позовній заяві твердження позивача, відповідно до яких останній звернувся до відповідача стосовно надання адвокатських (правничих) послуг, за які сплатив на повідомлену в приватному електронному листуванні банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 30200 грн. Адвокатську послугу Тарасенко М.С. не отримав. При цьому, позивачем не заперечується той факт, що жодних договорів між сторонами не укладено, всі домовленості здійснювалися дистанційно, телефонним зв`язком. Суд акцентує увагу, що загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої\~статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою\~статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення\~статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України». За положеннями\~статті 12 ЦПК України\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті\~12\~та частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями частин 6, 7 ЦПК України суд не\~може збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи,\~крім витребування\~доказів судом\~у випадку,\~коли він\~має сумніви\~у добросовісному\~здійсненні учасниками\~справи їхніх\~процесуальних прав\~або виконанні\~обов`язків щодо\~доказів,\~а також\~інших випадків,\~передбачених цим\~Кодексом.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд акцентує увагу, що позивачем не надано суду жодних належних, допустимих доказів на підтвердження факту існування між сторонами договірних зобов`язань щодо надання адвокатських послуг, крім того, не надано доказу на підтвердження перерахунку спірних грошових коштів відповідачу. Вся доказова база на підтвердження позовних вимог [PERSON] складається виключно зі скан-копій листування в месенджері невідомого походження з невстановленим абонентом, котрого не вбачається за можливе ідентифікувати (нік-нейм: «ADVOKATE.UKRAINE»). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу на виконання договірних зобов`язань на підставі\~ст. 1212 ЦК України, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed