Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі АТ «Пумб») в особі представника Киричук Г.М. звернулось через портал «Електронний суд» до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначило, що між АТ «Пумб» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 200999411701, на підставі якого відповідачу було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 6034 грн. 00 коп., який в подальшому було збільшено до 55101 грн. 98 коп. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 200999411701 належним чином довготривалий строк не виконує, в зв`язку з чим, її заборгованість станом на 01.01.2024 становить 84239 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 55101 грн. 98 коп.; заборгованості за відсотками в сумі 29137 грн. 41 коп., яку позивач просив стягнути разом зі сплаченим судовим збором. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до вимог ст.\~178\~ЦПК України відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову та зазначила, що надана позивачем до позовної заяви виписка про рук коштів із зазначенням заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 200999411701 від 01.01.2024 року не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, оскільки не містить детального розрахунку заборгованості із зазначенням всіх складових заборгованості, а також не містить розміру надходження грошових коштів в рахунок погашення заборгованості із зазначенням дати їх надходження. Вказана виписка також, не є документом бухгалтерського обліку. Крім того, надана позивачем копія витягу з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визначаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони запропонованого договору. З урахуванням викладеного, відповідач вважала вимогу позивача безпідставною та необґрунтованою. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Надала до суду заяву в якій заперечення викладені у відзиві на позовну заяву підтримала, та просила проводити розгляд справи без її участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до заяви № 200999411701 від 16.03.2018 року, між відповідачем [PERSON] та позивачем АТ «Пумб», укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит на кредитну картку у сумі 6034 грн. 00 коп., який в подальшому було збільшено до 55101 грн. 98 коп. (а.с. 47-48). АТ «Пумб» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами. Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості Банку. До Заяви № 200999411701 позивач додав також Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками (а.с. 37-44). Зі змісту Заяви № 200999411701 вбачається, що сторонами було досягнуто згоди щодо розміру процентної ставки на рік 59,44% на рік (а.с. 47-48). Згідно наданої позивачем виписки з рахунку [PERSON] , заборгованість відповідача станом на 01.01.2024 року має заборгованість по кредитному договору від 16.03.2018 року № 200999411701 в сумі 84239 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 55101 грн. 98 коп; заборгованості за відсотками в сумі 29137 грн. 41 коп. (а.с.7-32). З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2024 року кредитор надіслав відповідачу вимогу (повідомлення) про погашення кредитної заборгованості у розмірі 84239 грн. 39 коп., у термін передбачений Кредитним договором з дати отримання вимоги (а.с. 34). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення парагр. 1 цієї гл., якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ «Пумб». Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до положень ст. ст. 549, 625, 1048, 1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, неустойки (штраф, пеня) у разі порушення боржником зобов`язання. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Пумб» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд. матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] позивалася щодо визнання вказаного кредитного договору, або окремих його положень, недійсним із зазначених нею підстав, або зверталася з цього приводу безпосередньо до Банку. Дослідивши зміст правочину, укладеного сторонами, суд не вбачає підстав вважати несправедливими його умови. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] погодилася із передбаченими кредитним договором умовами, про що свідчить її підпис як в заяві № 200999411701про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і паспорті споживчого кредиту. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач активно користувалася кредитною карткою, що свідчить про визнання нею кредитних правовідносин із АТ «Пумб». Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на обґрунтування викладених у відзиві на позовну заяву своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог, суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі - стягненню з [PERSON] на користь АТ «Пумб» підлягає заборгованість за кредитним договором від 16.03.2018 року № 200999411701 в сумі 84239 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 55101 грн. 98 коп.; заборгованості за відсотками в сумі 29137 грн. 41 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved