Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути з останнього на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 107118-КС-002 від 01 жовтня 2020 року у розмірі 17 570,00 гривень. В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що 01 жовтня 2020 позивачем було направлено відповідачу [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 107118-КС-002 про надання кредиту. [PERSON] 01 жовтня 2020 року прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 107118-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G8423 на номер телефону [NUMBER] (який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), та який відповідачем було введено/відправлено. З урахуванням викладеного 01 жовтня 2020 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 107118-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 26000 гривень, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором № 107118-КС-002 на загальну суму 31456,64 гривень. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 02 листопада 2023 року утворилась заборгованість за договором № 107118-КС-002 про надання кредиту в розмірі 17570 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 369,90 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 9 200,10 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 0 гривень. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 107118-КС-002 про надання кредиту від 01 жовтня 2020 року у розмірі 17570,00 гривень та сплачений судовий збір 2 147,20 гривень. Аргументи учасників справи. 15 лютого 2024 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного. Відповідач зазначає, що кредит був погашений ним ще в березні 2021 року. Відповідач стверджує, що позивачем до суду не було надано доказів зарахування кредитних коштів на його рахунок, що унеможливлює виконання кредитного зобов`язання відповідачем. Відповідач звертає увагу суду на те, що більшу частину прибутку ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» отримує країна-агресор РФ., оскільки бенефіціари так чи інакше пов`язані з діями, направленими проти суверенітету України. На підставі вищезазначеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у повному обсязі та повернути кошти в розмірі 28430 гривень, які були вилучені у відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» шляхом обману. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2023 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про передання цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на розгляд Богодухівському районному суду Харківської області - відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ); інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 01.10.2020 по 02.11.2023 включно. На виконання ухвали суду від 10 квітня 2024 року судом одержано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, в якій зазначено, що банківська картка № [NUMBER] випущена на ім`я [PERSON] , та виписку по зазначеній банківській картці за період з 01 жовтня 2020 року по 02 листопада 2023 року. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Натомість відповідач 15 лютого 2024 року, 09 квітня 2023 року, 11 червня 2024 року, 31 жовтня 2024 року надав до суду аналогічні за своїм змістом клопотання де просить відкласти судове засідання на інший день, а саме після перемоги України у війні з РФ. Мотивуючи всі зазначені клопотання перебуванням відповідача в Богодухівському районі, неможливістю прибуття до міста Харкова через похилий вік, пошкоджене в місті Харкові житло та постійні обстріли міста Харкова. Вказані обставини свідчать про зловживання відповідачем правами, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України є недопустимим для учасників судового процесу. Відповідно до п. 10 ст. 3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними. Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Отже, враховуючи викладені обставини, а також тривалість знаходження справи в провадженні суду, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи, враховуючи письмовий відзив відповідача щодо заявлених позовних вимог. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідачем не зазначено про намір подати будь-які докази на обґрунтування своїх пояснень та неможливість надання таких доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 01 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 107118-KC-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». [PERSON] , через веб-сайт кредитодавця шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшов до особистого кабінету та з особистого кабінету через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку. ТОВ «БІЗПОЗИКА» 01 жовтня 2020 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 107118-КС-002 про надання кредиту. 01 жовтня 2020 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 107118-KC-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G8423 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. 01 жовтня 2020 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 107118-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 кредитного договору, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надала позичальнику грошові кошти у розмірі 26 000,00 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.03545741 процентів за кожен день користування Кредитом. Відповідно до п 2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Відповідно до п. 3. кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 26 000,00 гривеньшляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 107118- КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 107118-КС-002 позичальника [PERSON] , чим порушив зобов`язання, встановлені кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 107118- КС-002 відповідач не виконав умов договору, здійснив часткову оплату договору № 107118- КС-002 на загальну суму 31 456,64 гривень. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у останнього станом на 02 листопада 2023 року утворилась заборгованість за Договором № 107118-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 17 570,00 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 369,90 гривень; суми прострочених платежів по процентах 9 200,10 гривень; суми прострочених платежів за комісією 0,00 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України) Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зі змісту договору № 107118-КС-002 про надання кредиту від 01 жовтня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки кредитний договір укладений на сайті позикодавця та [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором G8423, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором та без здійснення входу на сайті товариства, такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Договір містить податковий номер [PERSON] , адресу, номер особистого електронного платіжного засобу, номер телефону. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Доводи відповідача про те, що позивач не надав суду доказів зарахування кредитних коштів у сумі 26 000,00 гривеньна рахунок відповідача, не знайшли свого підтвердження, та спростовуються матеріалами справи, зокрема, випискою по банківській картці № [NUMBER] , випущеній на ім`я [PERSON] , за період з 01 жовтня 2020 року по 02 листопада 2023 року, зміст якої свідчить, що позичальнику [PERSON] на картку № [NUMBER] (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було здійснено перерахування кредиту єдиним платежем - 26 000 гривень. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору № 107118-КС-002 про надання кредиту від 01 жовтня 2024 року та отримання [PERSON] коштів на загальну суму 26000 гривень. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлений строк користування кредитними коштами - 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день - 1,03545741%, термін дії договору - до 21 січня 2021 року. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України). Таким чином за умовами договору № 107118-КС-002 про надання кредиту від 01 жовтня 2020 року сторони погодили строк кредитування 16 тижнів, тобто 112 днів з 01 жовтня 2020 року по 21 січня 2021 року. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № 107118-КС-002 відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 31 456,64 гривень. Отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми прострочених платежів по процентах на загальну суму 9200,10 гривеньза період дії кредитного договору, з урахуванням сплачених [PERSON] на виконання своїх зобов?язань коштів. Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам також є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На час розгляду справи судом, [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про повне погашення заборгованості у добровільному порядку. Матеріали справи не містять доказів щодо звернення відповідача із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Інші доводи відповідача суд вважає безпідставними та такими, що жодним чином не спростовують висновків суду. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості у повному обсязі. Щодо судових витрат. Згідно платіжній інструкції № 4318 від 15 листопада 2024 року при пред`явленні позову до суду через систему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved