Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

В серпня 2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі №205/4220/19, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] з до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 75\~748,64 грн. на користь [PERSON] на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі № 205/4220/19, що стягуються у виконавчому провадженні № 59824761. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 05 березня 2011 року між [PERSON] , та [PERSON] , було укладено шлюб, який був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції у Дніпропетровській області. Вони з відповідачкою мають спільну дитину, народжену у шлюбі, сина - [PERSON] , [INFO] . 29 травня 2017 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між нею та відповідачкою було розірвано (справа №205/937/17-ц). 19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено судовий наказ по справі №205/4220/19, відповідно до якого з позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Ще до винесення судового наказу позивач регулярно сплачував аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення сина. Після винесення судового наказу, та до 2021 року позивач також регулярно сплачував аліменти. Проте, у 2021 році матеріальний стан позивача суттєво погіршився, оскільки суттєво збільшились витрати на життя, зумовлені підтриманням життя та його здоров`я, та його рідних. Наразі на його утриманні перебувають: малолітня дитина 2019 року народження, яка також потребує належного матеріального забезпечення, дружина та мати із хронічними захворюваннями, які потребують постійного лікування. У зв`язку з неможливістю сплати аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, в червні 2021 року позивач був змушений звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, проте в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено. За період, поки тривав судовий спір з цього приводу, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів. Заборгованість зі сплати аліментів позивача перед відповідачкою на день подання позову складає 75 748,64 грн. (сімдесят п`ять тисяч сімсот сорок вісім гривень). Обставини, що обумовлюють необхідність зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, полягають у суттєвому погіршенні стану здоров`я та зменшенні доходу Позивача. На момент призначення судом аліментів дохід сім`ї позивача складав 91 569,57 грн. за шість місяців. У 2019 році позивач працював лікарем педіатром інфекційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня №6». На момент призначення судом аліментів його доходи за шість місяців складали з січня по червень 2019 року - 44 243,07 грн. Його дружина працювала у Комунальному підприємстві «Міська клінічна лікарня №21 ім. проф. Є.Г. Полкової» на посаді лікаря інфекціоніста. Згідно довідки про доходи від 26.04.2021 року №597 [PERSON] за період з січня 2019 по липень 2019 отримала 36 023,25 грн. Заробітна плата його дружини [PERSON] на роботі за сумісництвом в КНП "МДКЛ 6" ДМР. з січня по червень 2019 року склала 11 303,25 грн. З 01 березня 2022 року позивач звільнений з посади лікаря-педіатра в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча клінічна лікарня № 6», що підтверджується копією витягу з наказу № 87-к про припинення трудового договору. Його дружина [PERSON] , разом із сином [PERSON] через воєнні дії вимушені були тимчасово переїхати. Вони оселились в місті Ужгород. На підтвердження цього надано довідку від 12 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку із переїздом, враховуючи той факт, що вона доглядає малолітню дитину самостійно, [PERSON] не працює та разом із сином вони знаходяться повністю на утриманні позивача. 10 жовтня 2022 року [PERSON] звільнено, що підтверджується копією наказу від 10.10.2022 року. Окрім витрат на підтримання його здоров`я та здоров`я його родини, про які вказано вище, позивач тепер вимушений нести додаткові витрати на оренду квартири в м. Ужгород у розмірі 6 000,00 грн. на місяць, що підтверджується договором найму житлового приміщення від 09 березня 2022 року та банківськими виписками. Вказані додаткові витрати та зменшення доходу обумовлені воєнною агресією російської федерації, тобто обставинами, на які позивач не міг та не може вплинути. Переїзд дружини позивача із малолітнім сином на Захід України (у місто Ужгород) також вимушений захід задля збереження їх життя та здоров`я. Так витрати на оплату комунальних платежів за півроку склали 11 336,96 грн., що підтверджується випискою з карти Монобанку. З січня 2023 року по червень 2023 року заробітна плата позивача у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер «ДОР» склали 166 348,97 грн. На утриманні позивача перебуває його дружина, [PERSON] , з якою у них наприкінці 2019 року народився син. \~ \~ \~ \~Його дружина\~потребує лікування,\~що несе\~значні фінансові\~витрати.\~Також у\~зв`язку із\~військовою агресією\~рф проти\~України,\~його дружина\~вимушена була\~звільнитися з\~роботи та\~виїхати із\~їх малолітнім\~сином у\~безпечне місце.\~А отже,\~це потягнуло\~додаткові фінансові\~втрати для\~їх сім`ї.\~В червні\~2023\~року його\~дружина пройшла\~обстеження згідно\~якого їй\~встановлено діагноз:\~аномалія розвитку\~органів сечової\~системи:\~стріктура пієгоуретерального\~сегменту ліворуч (операція: пластика ПУС ліворуч (25.10.10.). Гідронефротична трансформація ліворуч 3 ступеня. Хронічний пієлонефрит, торпідний перебіг. Хронічна ниркова недостатність І ст., що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.06.2023. Лікування дружини позивача на рік в середньому коштує 143 374,74 грн., що за 6 місяців складає 71 687,37 грн. Окрім того, на його утриманні перебуває мати позивача, [PERSON] . В червні 2023 року, його мати пройшла обстеження згідно якого їй встановлено діагноз: дифузний токсичний зоб, тіреотоксикоз середнього ступеня тяжкості, стадія субкомпенсації. Лікування його матері на рік в середньому коштує 78 057,45 грн., а за шість місяців - 39 028,70 грн. Також його матері потрібно сплачувати комунальні платежі та харчуватися. Цілком очевидно, що самостійно вона не здатна понести всі фінансові витрати. Стан здоров`я позивача також значно погіршився. Нещодавно позивача пройшов обстеження, відповідно до якого йому встановлено діагноз: виразкова хвороба 12- палої кишки, не асоційована з Н. pylori, сталої ремісії, не ускладнена; гастроезофагальна рефлюксна хвороба стадії помірної ремісії; цервікобрахіалгія праворуч зі стійким болевим синдромом; варикозна хвороба вен правої н/кінцівки, стан після операції, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.06.2023. В червні 2021 року мною подавався позов про зменшення розміру аліментів, проте з інших підстав. Даний позов обґрунтований іншими доказами, відмінними від попереднього позову. Не погодившись з позовними вимогами відповідачем подано до суду відзив, відповідно до якого вказує наступне. Відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги пред`явленні до неї [PERSON] і заперечує проти них в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує наступним. 19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено судовий наказ щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ виконується не у повному обсязі, Позивач грошові кошти перераховує на банківський рахунок [PERSON] щомісяця у різному розмірі, однак не у повному обсязі згідно реального розміру доходу, який був наведений безпосередньо Позивачем у своєму позові, у зв`язку з чим державним виконавцем, на виконанні у якої знаходиться даний судовий наказ нарахована заборгованість зі сплати аліментів з першого дня постановлення судового наказу. Отже, твердження позивача щодо того, що «...ще до винесення судового наказу він регулярно сплачував аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення сина...» не відповідає дійсності, оскільки саме відсутність будь-якої матеріальної допомоги зі сторони батька дитини змусила відповідачку звернутися до суду із заявою про постановлення судового наказу та стягнення аліментів на утримання спільної дитини. Крім того, даний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів також спростовує доводи позивача щодо відсутності заборгованості та регулярних платежів до 2021 року, що стало підставою звернення до суду у червні 2021 року з вимогою про зменшення розміру аліментів з до 1/8 частин заробітку (доходу) щомісячно та що заборгованості зі сплати аліментів виникла з 2021 року, за час, що тривав судовий процес. Що стосується здоров`я дитини, то згідно медичних документів, копії яких долучаються, [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5024/За, з 11.12.2023 року по 15.12.2023 року дитина була госпіталізована у стані середньої тяжкості з анамнезом хвороби: скерований ендокринологом на стаціонарне лікування. З урахуванням того, що дитини постійно перебуває під наглядом лікарів згідно консультаційного висновку спеціаліста від 17.01.2022 рокую дитині був поставлений діагноз: Гіпотиреоз. Низькорослість. Гіпоплазія щитовидної зализи. У зв`язку з чим на даний час дитина проходить курс лікування та приймає медичні препарати призначені лікарем. Також із-за частих скарг дитини на самопочуття виникла необхідність звернутися до дитячого кардіолога, пройшовши обстеження у червні 2021 року, також на даний час дитина перебуває під наглядом даного лікаря. Крім іншого, майже з народження дитини має вади зору, постійне зниження зору на обох очах вимагає постійного контролю з боку лікаря-офтальмолога. Дитина потребує вікування, проходження курсу апаратного лікування та використання окулярів та прийом додаткових медичних препаратів. Отже, згідно долучених медичних документів, останні три роки дитина навпаки потребує витрат на додаткові медичні обстеження та підтримку функціонування свого організму, постійного санаторно-курортного лікування у зв`язку з загостренням вродженої хвороби та набуттям нових захворювань, приймати участь у витратах на лікування своєї дитини позивача взагалі відмовляється, що покладає на плечі матері значний фінансовий тягар у лікуванні дитини окрім інших витрат, що вимушена нести у зв`язку із забезпеченням нормального рівня життя дитини, його розвитком та соціально адаптацією до суспільства у період воєнного стану в країні. Так як на сьогоднішній день стан здоров`я дитини не є задовільним, є передумови його погіршення, зменшення фінансової допомоги зі сторони батька суттєво відобразиться на стані здоров`я та якості життя дитини. Що стосується здоров`я платника аліментів, то згідно долучених документів, у позивача прослідковуються ті самі захворювання якими він хворів з 2004 року, згідно зазначеного у Виписці із медичної карти амбулаторного хворого, складеного колегою Позивача 17.03.2021 р. Позивач «... хворіє з 2004 року, коли були встановлені діагнози...». Отже жодних належних доказів щодо погіршення стану свого здоров`я починаючи з 2019 року Позивач не надав (докази чому містяться в матеріалах цивільної справи № 205/3807/21, рішення. Наведені нові виписки з медичної карти стаціонарного хворого не містять в собі даних щодо критичних захворювань, що пов`язані із значним погіршенням здоров`я та неможливістю працювати, як того вимагають приписи ст. 197 СК України. Вважає, що наведена вартість тих медичних препаратів, які були рекомендовані лікарем для профілактики захворювання не є належними доказами в розумінні вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Крім іншого, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. З урахуванням того, що питання позивача щодо зменшення розміру аліментів з тих самих підстав вже розглядалось Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 205/3807/21 та суд надав оцінку долученим позивачем доказам у своєму рішенні від 08.12.2022 р., з чим погодився й суд апеляційної інстанції, й відмовив в повному обсязі позивачу у задоволенні аналогічних вимог позивача, що також обґрунтовувались тими самими підставами звернення та доказами. Отже, судами обох інстанцій при постановленні рішення та постанови були враховані обставини хронічних захворювань позивача, його дружини та матері, перебування дружини позивача з дитиною у м. Ужгороді, як тимчасово переселенні особи та понесення витрат по їх утриманню у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати на оренду житла та їх проживання там, так як жінка позивача не працює, а повністю приділяє час вихованню 4-х річного сина, а тому дотриманням урахуванням обставин справи, які у даному судовому процесі не змінились, вважаю, що у даному випадку у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовної заяви в цій частині. По-друге, виходячи з тексту позовної заяви фізичний стан платника аліментів не погіршився, матеріальний стан виходячи із долучених довідок про середньомісячний заробіток не зменшився, а навпаки збільшився. Однак, нажаль тільки отримавши позовну заяву з додатками Відповідачці стали відомі дійсні доходи батька дитини, які не відповідають тому розміру аліментів, які він сплачував на виконання судового наказу, згідно виписки по рахунку Відповідачки з травня 2019 року, що містяться в матеріалах справи № 205/3807/21 та долученого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за 2022-2023 р.р. Вважає що не сплата аліментів у повному обсязі, встановленого судом, відповідно до одержаного доходу позивача свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення своєї дитини. По-третє, щодо наведених обставин про наявність у платника аліментів інших дітей, хворої дружини, та матері, то з цього приводу слід зазначити те, що позивачем було надано докази існування у дружини та матері хронічних захворювань. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Вважає, що наведене відповідачкою у відзиві є необґрунтованим та не спростовує заявлені позовні вимоги, з огляду на наступне. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Необхідність зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам позивач обґрунтовує погіршенням свого матеріального стану, яке зумовлене його витратами: на підтримку свого здоров`я, у зв`язку із хворобою, утриманням жінки, яка потребує особливого догляду через хворобу та, окрім іншого, не має можливості сама себе утримувати через те, що доглядає за дитиною до трьох років, утриманням матері похилого віку, яка має хворобу, він також потребує особливого догляду. Тобто, незважаючи на зріст заробітної плати позивача, його витрати після народження 24 грудня 2019 року його другої дитини у новому шлюбі настільки збільшились, що він не має змоги оплачувати аліменти у розмірі, який присуджений судовим наказом від 16 липня 2019 року. Щодо наведених у відзиві обставин, зазначає наступне. По-перше, відповідачкою вказується, що мій син [PERSON] , [INFO] потребує додаткових витрат на медичні обстеження та лікування. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину вразі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Натомість відповідачкою не заявлялась і не заявляється вимога про стягнення додаткових витрат. Що стосується аргументів відповідачки щодо її хвороби ще з 2004 року, зауважує, що підставою його позовних вимог являється не погіршення його здоров`я, а здебільшого той факт, що його матеріальне становище суттєво погіршилось через необхідність утримання його членів сім`ї дружини, сина, матері. По-друге, звинувачення відповідачки про те, що ним не виконувалось рішення суду про сплату аліментів не відповідає дійсності. На підтвердження оплати аліментів надає копії банківських квитанцій про оплату аліментів. По-третє, аргументи відповідачки про те, що його дружина [PERSON] хворіє з 2010 року не повинні прийматися судом, оскільки для визначення факту його матеріального стану має значення те, з якого часу він, як чоловік, має зобов`язання по її матеріальному утриманню, тобто після народження їх [INFO] , а не коли вона захворіла. По-четверте, відповідачка вказує на придбання його однокімнатних квартир у серпні 2019 року та у серпні 2020 року. Даний факт нічого не спростовує та не підтверджує, і взагалі не стосується даної справи. Вказані квартири придбані ним не на особисті кошти. Кошти на придбання цих квартир він отримав за договором позики на умовах довгострокового повернення коштів. Позивач розраховував здійснити ремонт в цих квартирах і отримувати дохід зі здачі їх в оренду. Представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі №205/4220/19, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] з ? до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 89 493,61 грн. на користь [PERSON] на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі № 205/4220/19, що стягуються у виконавчому провадженні № 59824761. В обґрунтування вказав, що Позивачем під час подання позовної заяви були заявлені наступні позовні вимоги: зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі №205/4220/19, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] з ? до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 75 748,64 грн на користь [PERSON] на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі № 205/4220/19, що стягуються у виконавчому провадженні № 59824761. Розмір заборгованості зі сплати аліментів змінився, і станом на 01.06.2024 року він становить 89 493,61 грн., що підтверджується Довідкою від 31.05.2024 року Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса). У зв`язку із цим є необхідність уточнити повні вимог в частині звільнення позивача зі сплати заборгованості за аліментами, змінивши розмір заборгованості з «75 748,64 грн.» на «89 493,61 грн.». В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Красногвардійським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 05 березня 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року у справі №205/937/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.19-20). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). 19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 205/4220/19, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21). 20 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис 31 (а.с. 22). У шлюбі в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Згідно довідки про доходи КП «Криворізький протитуберкульозаний диспансер» ДМР вбачається, що дохід [PERSON] за період з січня 2023 року по червень 2023 року у розмірі 166 348,97 грн. (а.с. 25). Відповідно до довідки Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) станом на 31.06.2024 року на виконанні у відділу відкрито виконавче провадження №59824761 з примусового виконання виконавчого листа №205/4220/19 від 01.08.2019 року виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська де боржником є [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі частини щомісячно усіх видів заробітку на користь [PERSON] . Борг станом на 01.06.2024 року 89\~493,61 грн. (а.с. 197). Крім того, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 201). Також, позивачем надано докази витрат на медичні обстеження та лікування (а.с. 55-110). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. Як встановлено судом, при розгляді справи №205/3807/21 вже було дослідженні обставини: розмір доходів (погіршення матеріального становища), придбання квартир, погіршення стану здоров`я його матері та дружини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3807/21, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду, відмовлено [PERSON] у задоволені позову про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено зміну сімейного стану [PERSON] , а саме народження дитини від іншого шлюбу та погіршення матеріального стану, вказані обставини є підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь [PERSON] з 1/4 на 1/7 частин. Щодо позовних вимог про звільнення від сплати аліментів, суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до вимог ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи). Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц. Разом з тим, сам по собі розмір заборгованості за аліментами сторонами не оспорений, і позивач питання про зміну розміру заборгованості за вказаний період не ставив та таких вимог не заявляв, у зв`язку з чим суд не перевіряє правильність обчисленої державним виконавцем заборгованості з урахуванням положень ст.194 СК України. Поряд з тим, позивач не ставив питання невідповідності вимогам закону розміру обчисленої заборгованості за певний період, вимагаючи звільнення його взагалі від заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, вимоги про що судом згідно ст. 4, ч.1 ст.13 ЦПК України розглянуто в заявлених позивачем межах з урахуванням принципу диспозитивності за ч. 3 ст. 13 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач, працездатний, отримував доходи у період утворення заборгованості, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial