Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У жовтні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 18 березня 2024 року між сторонами укладено кредитний договір (оферти) № 13.03.2024-100002911 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 62 дні, дата повернення кредиту 18 травня 2024 року. Умовами договору встановлена процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Процентна ставка «стандарт»- фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 2.5% за один день, яка застосовується протягом усього строку кредитування, крім первинного. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, не здійснила платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 18 березня 2024 року по 18 травня 2024 року, яка становить14820 грн. з яких: 6 000 грн. - основний борг, 8370 грн. - проценти за користування кредитом, 450 грн. -неустойка. Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У позовній заяві представник позивача [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Крім того, [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила відстрочити виконання їй судового рішення до одного року у зв"язку із важким майновим станом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 18 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 13.03.2024-100002911 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 62 дні, дата повернення кредиту 18 травня 2024 року. Умовами договору встановлена процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Процентна ставка «стандарт»- фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 2.5% за один день, яка застосовується протягом усього строку кредитування, крім первинного. Пунктом 3.1 договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У пункті 4.3 договору зазначено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та переказав відповідачу на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 6 000 грн., що підтверджується квитанцією про переказ коштів від 18 березня 2024 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом у розмірі 6 000 грн. є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8370 грн. за період з 18 березня 2024 року по 18 травня 2024 року, то суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, оскільки сплата процентів за користування кредитом передбачена кредитним договором та повністю узгоджується із вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України, відповідно до яких за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки Указом\~Президента України\~від\~24\~лютого 2022\~року №\~64/2022\~та затвердженого\~Законом України\~«Про затвердження\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №\~2102-ІХ,\~в Україні\~введено воєнний\~стан,\~який неодноразово\~Указами Президента\~України продовжувався\~і діє\~до цього\~часу,\~ суд\~вважає,\~що позичальник підлягає звільненню від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів 450 грн., починаючи з 24 лютого 2022 року, у зв`язку із веденням режиму воєнного стану на всій території України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, відповідно до задоволених вимог у розмірі 96.96 %. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача на суму 14370 грн., що становить 96.96 % від заявлених вимог у 14820 грн., понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 2348.76 грн. покладаються на відповідача. Суд, розглянувши заяву [PERSON] про відстрочення виконання рішення, розглянувши подані нею документи, вважає, що зазначена заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ч.1,3,4\~ст.435\~ЦПК України\~ за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Обгрунтовуючи свою заяву про відстрочення виконання судового рішення, [PERSON] вказала, що вона в даний час вона не працює, одна утримує неповнолітню дитину, не перебуває на обліку як безробітна, в неї наявний тяжкий матеріальний стан. Наведена обставина істотно ускладнює виконання зазначеного судового рішення. Суд, враховуючи наведені [PERSON] обставини, вважає, що ці обставини істотно ускладнюють виконання рішення, а тому приходить до висновку про задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial