Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

18 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 99779,44 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 19 лютого 2022 року було укладено кредитний договір № 1002097118001 та на підставі цього кредитного договору видано кредит у сумі 67000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Станом на 01 лютого 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 99779,44 грн, з яких: 58799,30 грн заборгованість за кредитом, 9,46 грн заборгованість за процентами, 40970,68 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачеві на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, тому позивач просить стягнути судовим рішенням з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі. Ухвалою судді від 29 квітня 2024 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 15 липня 2024 року. Ухвалою суду від 15 липня 2024 року розгляд справи відкладено до 31 жовтня 2024 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. Представник позивача АТ «ПУМБ» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач, яка буда належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи\~\~ шляхом\~\~ надсилання судових повісток про виклик за адресою місця реєстрації в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавала. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне\~\~\~ рішення\~\~\~ на\~\~\~ підставі\~\~\~ наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач\~\~\~\~ належним\~\~\~\~ чином\~\~\~\~\~ повідомлений\~\~\~\~ про\~\~\~\~ дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач\~ не\~\~ з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 31 жовтня 2024 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до п.\~ 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так судом встановлено, що 19 лютого 2022 року [PERSON] підписала заяву № 1002097118001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 10-11), згідно з якою: - підписанням цієї заяви [PERSON] беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ ПУМБ - pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (враховуючи всі зміни); - [PERSON] погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування підписанням цієї заяви вона підтвердила свою згоду на укладення договору страхування на зазначених у цій заяві умовах; - [PERSON] отримала кредит на споживчі цілі в сумі 67000 грн., в тому числі на загальні споживчі цілі 67000 грн, для сплати разової комісії 0,00 грн (п. п. 1-3) строком на 24 місяці (п. 4), зі сплатою відсотків у розмірі 0,010 % річних (п. 6), комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % (п. 5); - підписуючи дану заяву, [PERSON] уповноважила банк здійснити банківський переказ суми споживчого кредиту, з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі, за реквізитами, зазначеними при визначенні способу надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі (п. 9); - у вказаній заяві визначено: платіжні періоди: з 19.02.2022 по 19.02.2024; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 4795,26 грн щомісяця та 4795,07 грн (останній платіж); усього за 24 місяці 115086,05 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 2003,30 грн щомісяця, та разом за весь період 48079,20 грн; графік платежів, згідно з яким щомісячно погашається заборгованість за кредитом, за процентами за користування ним і щомісячна комісія; реквізити для погашення заборгованості за кредитом; реальна процентна ставка за кредитом - 77,457%; загальні витрати за споживчим кредитом 48086,05 грн, загальна вартість кредиту 115086,05 грн. 19 лютого 2022 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту (а. с. 11, на звороті), зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви № 1002097118001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19 лютого 2022 року. У матеріалах справи міститься роздруківка Публічної пропозиції АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 01 листопада 2021 року (а. с. 14-20), яка не містить підпису [PERSON] . Відповідно до платіжної інструкції від 19 лютого 2022 року (а. с. 23) на кредитний рахунок [PERSON] перераховано 67000,00 грн кредитних коштів за договором № 1002097118001 від 19 лютого 2022 року. Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між сторонами 19 лютого 2022 року кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів на споживчі цілі в сумі 67000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,010 % річних. Разом з цим, суд уважає за необхідне зазначити, що пунктом 5 заяви № 1002097118001 від 19 лютого 2022 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також паспортом споживчого кредиту, які підписані сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, провадження №14-44цс21. У пункті 5 умов заяви № 1002097118001 від 19 лютого 2022 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної [PERSON] , встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд робить висновок, що положення пункту 5 кредитного договору, укладеного 19 лютого 2022 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2003,30 грн є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією задоволенню не підлягає. Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] (а. с. 23, на звороті - а. с. 24) станом на 01 лютого 2024 року [PERSON] має перед позивачем заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 99779,44 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту\~\~ 58799,30 грн; заборгованості за відсотками 9,46 грн; заборгованість за комісією 40970,68 грн. Згідно з даним розрахунком та випискою по рахунку [PERSON] (а. с. 25-26) фактично на погашення заборгованості відповідачем сплачено: 8200,70 грн за сумою кредиту, 3,20 грн за відсотками, 2003,30 по комісії, що разом складає 10207,20 грн. Із наданого банком розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що саме за узгодженою сторонами спору відсотковою ставкою, у розмірі 0,010 % річних розраховано заборгованість [PERSON] перед позивачем за відсотками. Ураховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що надані позивачем та фактично отримані відповідачем грошові кошти в добровільному порядку в повному обсязі відповідач банку не повернула, а тому, беручи до уваги приписи статті 530 ЦК України, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками є обґрунтованими, борг відповідача перед позивачем за тілом кредиту\~\~\~ та\~ нарахованими відсотками становить 58808,76 грн (58799,30 грн за тілом кредиту + 9,46 грн за відсотками). Надана позивачем роздруківка Публічної пропозиції АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 01.11.2021 року, не може бути належним доказом у справі та не може бути прийнята до уваги судом, оскільки вказана Публічна пропозиція не містить в собі підпису відповідача, при цьому, її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. За наведених обставин, оскільки за період з 19.05.2022 року по 01.02.2024 року банком без належних на те правових підстав була нарахована відповідачу комісія за кредитним договором на загальну суму 42973,98 грн, з яких [PERSON] сплачено 2003,30 грн, які мали би бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, то загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 56805,46 грн, виходячи із розрахунку: 58799,30 грн (заборгованість по сумі кредиту) + 9,46 грн (заборгованість по процентах) - 2003,30 грн (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісії) = 56805,46 грн Суд уважає, що саме цей розмір заборгованості повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивача даним судовим рішенням, а тому необхідно частково задовольнити позовні вимоги акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 56805,46 грн. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (56,93%), суд уважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 1379,07 грн, які підтверджені документально (а. с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: partial