Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання незаконним рішення, визнання незаконною відмову у приватизації, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] 10.02.1998 року Державним закритим акціонерним товариством «Металургремонт» було видано ордер на зайняття кімнати [ADDRESS] , у складі трьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 01.04.1998 року між [PERSON] та Житлово-комунальним комплексом «Жилсервіс» було укладено договір найму кімнати у житлово-комунальному комплексі «Жилсервіс». 01.06.2007\~року між\~ [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрометалургремонт» було укладено договір проживання у гуртожитку ТОВ «Дніпрометалургремонт» за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 67. [PERSON] 13.12.2007 року був перереєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою на упорядкування проживання у гуртожитках комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 15.02.2023 року комісією з питань надання житлової площі у гуртожитках Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради надано відповідь про розгляд заяви [PERSON] щодо упорядкування проживання у гуртожитках комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади №3/16-3534, якою було відмовлено у наданні дозволу на упорядкування проживання у кімнаті [ADDRESS] , обґрунтовуючи це тим, що позивачем було штучно погіршено житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що до заяви на упорядкування проживання у гуртожитках комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, нею було подано усі необхідні документи, які підтверджують законність проживання [PERSON] та [PERSON] більше 5 років у вищезазначеному житлі. Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили суд: -визнати незаконним рішення комісії з питань надання житлової площі у гуртожитках Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 15.02.2023 року №3/16-3354, оформлене протоколом №1 від 06.02.2023 року про відмову [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в упорядкуванні проживання у гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської ради; -визнати незаконною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 23.06.2023 року №3/16-5772 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у приватизації житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити повний обсяг юридично значимих дій по приватизації (передачі у власність) житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , за заявою [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396. Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. надала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що позивачам було відмовлено у приватизації кімнати [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 23.04.2013 року №179 «Про врегулювання питань надання житлової площі та проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра» (зі змінами), оскільки позивачами було штучно погіршено житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила про те, що позивачі не мають іншого житла, та їх реєстрація за адресою: [ADDRESS] , не переривалася. Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Кузюр О.О. у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання представник Комунального підприємства «Жилсервіс-5» не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 10.02.1998 року Державним закритим акціонерним товариством «Металургремонт» видано ордер на житлове приміщення в ЖКК «Жилсервіс» ЗАТ «Металлургремонт» на зайняття кімнати [ADDRESS] ), у складі трьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). 01.04.1998 року між [PERSON] та Житлово-комунальним комплексом «Жилсервіс» було укладено договір найму кімнати №46 у житлово-комунальному комплексі «Жилсервіс» за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-24). 01.06.2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрометалургремонт» було укладено договір проживання у гуртожитку ТОВ «Дніпрометалургремонт» за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 67 (а.с.25). [PERSON] 13.12.2007 року був перереєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] (а.с.15-18). [PERSON] 16.11.2022 року звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою на упорядкування проживання у гуртожитках комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 15.02.2023 року комісією з питань надання житлової площі у гуртожитках Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради надано відповідь про розгляд заяви [PERSON] щодо упорядкування проживання у гуртожитках комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади №3/16-3534, якою було відмовлено у наданні дозволу на упорядкування проживання у кімнаті [ADDRESS] , обґрунтовуючи це тим, що позивачем було штучно погіршено житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 23.06.2023 року №3/16-5772 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у приватизації житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відмова була вмотивована тим, що згідно з інформацією КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради від 24.03.2024 року №2797, [PERSON] та [PERSON] використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, у листі зазначено про відсутність відомостей про реєстрацію та документ, що підтверджує використання наймачем житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] у період з 09.03.1998 по 09.06.2000 та [PERSON] у період з 12.03.1998 по 09.06.2000 рік, у зв`язку з чим Департамент житлового господарства міської ради не має законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність жилого приміщення у гуртожитку за вказаною адресою, через відсутність законного права на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку (а.с.45-46). Відповідно до витягу з протоколу від 06.02.2023 №1 засідання комісії з питань надання житлових площ у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, зазначено, що 1/6 частина квартири (житловою площею 45,0 кв.м), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , а також 1/6 частина квартири (житловою площею 45,0 кв.м), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , відчужені (а.с.145). Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.12.2023 року, номер інформаційної довідки: 357117800, відсутні будь-які відомості щодо права власності на нерухоме майно за [PERSON] (а.с.148). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" громадяни можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Звертаючись із цим позовом до суду, позивачі посилались на порушення відповідачем їх права на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, визначеного Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", в якому вони проживають на законних підставах більше п`яти років. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Законом передбачено, що громадянам безоплатно передається житло з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача та члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю. Норми Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" терміну дії житлових чеків не визначають, тобто скористатись ними можливо у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Відповідно до вимог п.18 "Положення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396» громадянин подає до органів приватизації серед іншого документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). (п.20 Положення). Із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 (справа №1-38/2010) Конституційний Суд України встановив, що в аспекті конституційного звернення положень пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року №2482-XII ( 2482-12 ), згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду у межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Статтею 4 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Бездіяльність Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, яка полягала у відмові позивачам у вирішенні їх питання щодо приватизації житлового приміщення у гуртожитку у сукупності свідчить про порушення права позивачів на приватизацію жилого приміщення. Таким чином, якщо орган місцевого самоврядування та орган приватизації зволікають з винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача. Подібні висновки щодо ефективності зазначеного способу захисту права на приватизацію також було висловлено Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 201/6092/17 (провадження № 61-21545св19). Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 750/13452/19(провадження № 61-17389св20) висловив правову позицію відносно ефективного способу захисту у подібній справі. Стосовно позовної вимоги про визнання незаконним рішення комісії з питань надання житлової площі у гуртожитках Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 15.02.2023 року №3/16-3354, оформленого протоколом №1 від 06.02.2023 року про відмову [PERSON] та [PERSON] в упорядкуванні проживання в гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської ради, слід зазначити, що вказана вимога не відновить прав позивачів, яке вони вважають порушеним, оскільки у даному випадку підлягає судовому захисту саме право позивачів на приватизацію, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Судом було встановлено, що факт законності проживання [PERSON] та [PERSON] у спірному житлі жодним з учасників справи не оспорювалось. Враховуючи вимоги пункту 13, 18, 22 Положення № 396 було встановлено, що звернення позивачами з заявами про приватизацію спірного житла відповідачем безпідставно відхилені. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону: 1) приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону; 2) приймають рішення про надання відповідним житловим комплексам статусу "гуртожиток" і одночасно про надання дозволу на приватизацію жилих і нежилих приміщень таких гуртожитків відповідно до цього Закону; 2-1) після передачі гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону: приймають рішення відповідно до глави 4"Користування гуртожитками" Житлового кодексу Української РСР про надання жилої площі в гуртожитку з укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку мешканцям таких гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, та видають їм спеціальні ордери на право вселення на відповідну жилу площу в гуртожитку; приймають рішення відповідно до глави 59"Найм (оренда) житла" Цивільного кодексу України про надання житла в гуртожитку за договором найму (оренди) житла на певний строк за плату іншим мешканцям таких гуртожитків, на яких не поширюється дія цього Закону; 3) приймають рішення про надання відповідним незаселеним житловим комплексам статусу "житло соціального призначення"; 4) приймають рішення про реконструкцію, капітальний ремонт чи перепрофілювання або про знесення гуртожитку (цілісного майнового комплексу) після його прийняття у власність територіальною громадою та відселення мешканців відповідно до чинного законодавства; 5) приймають рішення про використання згідно з чинним законодавством земельних ділянок, необхідних для експлуатації відповідно до цього Закону житлового фонду гуртожитків та житлового фонду соціального призначення, що перебувають у власності територіальних громад; 6) здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (майнових комплексів) (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя), організовують їх належне обслуговування та ремонт, упорядкування, а також забезпечують утримання та облаштування прибудинкових територій; 7) здійснюють контроль за використанням усіх гуртожитків, що перебувають у державній та комунальній власності виключно за призначенням, визначають управителів гуртожитків, а також виконавців житлових і комунальних послуг; 8) вживають необхідних заходів, у межах наданих повноважень, щодо забезпечення, збереження та використання житлового фонду гуртожитків незалежно від форми власності відповідно до цього Закону; 9) встановлюють плату за оформлення реєстрації місця проживання в гуртожитку; 10) встановлюють плату за проживання в гуртожитку та за участь в утриманні місць загального користування та прибудинкової території; 11) приймають рішення про проведення реконструкції, капітального ремонту, переобладнання гуртожитків, про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання в ньому людей та про знесення аварійних та непридатних для проживання гуртожитків; 12) забезпечують пристосування гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, до потреб інвалідів та дітей-інвалідів, які мешкають у них, шляхом обладнання спеціальними засобами і пристосуваннями під`їздів, сходових клітин та жилих приміщень, займаних інвалідами чи сім`ями, в яких є інваліди та/або діти-інваліди; 13) ведуть суцільний облік громадян, які не мають власного житла, на правових підставах вселені в гуртожиток, фактично проживають у ньому та мають право на отримання соціального житла; 14) укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад; 15) затверджують у межах своїх повноважень місцеві програми фінансування, утримання та облаштування гуртожитків, переданих територіальним громадам відповідно до цього Закону, здійснюють контроль за їх виконанням; 16) створюють постійні комісії із забезпечення реалізації житлових прав громадян відповідно до частини другої статті 26 цього Закону; 17) створюють за рахунок коштів, отриманих від приватизації жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, та інших джерел фінансування, не заборонених чинним законодавством, спеціальні фонди розвитку гуртожитків та житла соціального призначення як складову бюджетів місцевих рад; 18) розпоряджаються коштами спеціального фонду розвитку гуртожитків та житла соціального призначення, спрямовуючи їх виключно на капітальний ремонт, реконструкцію, утримання, експлуатацію житлового фонду гуртожитків та житлового фонду соціального призначення, утримання та облаштування відповідних жилих і нежилих приміщень, облаштування відповідних земельних ділянок; 19) звертаються до суду з позовом про примусову передачу гуртожитків у належному стані у власність територіальної громади відповідно до цього Закону у разі відмови власника гуртожитку добровільно здійснити передачу гуртожитку згідно з пунктом 3 частини третьої статті 14 цього Закону; 19-1) звертаються до суду з позовом про визначення розміру відшкодування власнику гуртожитку за передачу гуртожитку у власність територіальної громади на частково-компенсаційній основі відповідно до цього Закону в меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 3 частини четвертої статті 14 цього Закону; 19-2) звертаються до суду з позовом про визначення розміру відшкодування власнику гуртожитку за передачу гуртожитку у власність територіальної громади на повній компенсаційній основі відповідно до цього Закону в меншому розмірі, ніж розмір, на якому наполягає власник гуртожитку відповідно до пункту 4 частини третьої статті 14 цього Закону; 20) здійснюють інші повноваження у цій сфері відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 35 Житлового кодексу України, штучне погіршення житлових умов шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, тобто, наявні свідомі, умисні дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду. Без доведення штучного характеру погіршення житлових умов не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік, що визначено ч. 1 ст. 35 Житлового кодексу України. Штучне погіршення громадянами житлових умов, є підставою не взяття громадян на квартирний облік протягом п`яти років. Крім того, житловим законодавством визначено виключний перелік зняття громадян з обліку потребуючих поліпшення житлових умов та підстав для перенесення черговості на одержання жилих приміщень, зокрема ст.ст. 35, 40, 44 Житлового кодексу України. У даному випадку жодна із перелічених норм не передбачає зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов та перенесення черговості на одержання жилих приміщень з підстав наявності рішення суду про примусове повернення жилого приміщення попередньому власнику. Таким чином, відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , суперечить вимогам житлового законодавства, тому позовні вимоги про визнання її незаконною підлягають задоволенню. Якщо орган місцевого самоврядування та приватизаційний орган зволікають з винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність. Аналогічні висновки щодо ефективності зазначеного способу захисту права на приватизацію також було висловлено Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі №201/6092/17. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає втрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial