Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Адвокат Кривов`яз Ярослав Іванович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що впродовж останніх п`яти років відповідач не цікавиться життям матері та не спілкується з нею. Позивачка є громадянкою російської федерації та отримує єдиний дохід у вигляді пенсії в розмірі 15000 рублів, що становить 6384 грн. Старший син не має можливості допомагати матері, оскільки сплачує оренду житла в розмірі 10000 грн. на місяць. Позивач є хворою людиною, практично усю пенсію витрачає на ліки. Решта, що залишається, становить менше, ніж мінімальний прожитковий мінімум, цих коштів не витрачає на харчування. Позивач перебуває на межі бідності. Відповідач є працездатною особою, працює на станції технічного обслуговування автомобілів автомаляром, має достатній заробіток та змогу надавати матері матеріальну підтримку. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу). 07.08.2024 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 20.09.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] народилась [INFO] . 03.05.1995 [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , прізвище після розірвання шлюбу - [PERSON] . 01.08.2024 [PERSON] уклала з [PERSON] договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , орендна плата становить 10000 грн. на місяць. 15.06.2022 [PERSON] пройшла медичний огляд у кардіолога, скарги на момент звернення відсутні, діагноз - ішемічна хвороба серця, аортосклероз, гіперхолестеринемія, БПГЛНПГ, гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 3 ступінь, РССУ. За повідомленням Головного управління статистики у м. Києві від 14.05.2024 №20-12/1250-24 заробітна плата штатних працівників за видом економічної діяльності «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів» у м. Києві за січень 2022 року склала 21745 грн. Згідно зі статтями 12-13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений у статті 51 Конституції України. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. В силу положень статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків виникає за наявності трьох умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина і не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі за умови, що буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. До того ж тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі №212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). Приписи частини третьої статті 75 СК України вказують, що непрацездатною вважається особа, яка досягла загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на позивачку не поширюється, оскільки вона не є громадянкою України. Згідно із статтею 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Разом з тим, аліменти, що сплачують діти на утримання своїх батьків, безумовно повинні забезпечувати достатній життєвий рівень та необхідні умови для існування. Проте в сучасних умовах тяжка хвороба, інвалідність або немічність батьків потребують значних додаткових витрат, які не покриваються сумами сплачуваних дітьми аліментів. Саме з метою уникнення випадків матеріальної незахищеності батьків, стаття 203 Сімейного кодексу України встановлює обов`язок дітей брати участь у додаткових витратах на батьків. При невиконанні дітьми обов`язку по сплаті додаткових витрат, батьки мають право звернутися за захистом своїх прав до суду. Суд в кожному конкретному випадку визначає наявність однієї або декількох з перелічених вище обставин на підставі відповідного медичного висновку. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а повнолітні дочка (син) мають достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з них одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 Сімейного кодексу України). Аналізуючи доводи, якими були обґрунтовані позовні вимоги, суд відзначає, що представник позивача не надав доказів того, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що зазначені особи мають кровне споріднення або між ними існують інші юридично значущі зв`язки (зокрема, усиновлення). Докази непрацездатності позивачки суду надані також не були, як не були надані докази того, що вона має потребу в матеріальній допомозі. Відомості про розмір отримуваної нею пенсії на території іншої держави суду не надані. Суду була надана копія договору оренди квартири, з якого вбачається, що [PERSON] орендує житло вартістю 10000 грн. на місяць та взяла на себе обов`язок його сплачувати. Відомості про те, що саме старший син несе витрати по оренді житла, а не позивач, суду також не надавались. Таким чином, виходячи із того що, суду не надано належних та допустимих доказів, що позивачка відноситься до осіб, які втратили працездатність, або досягла загального пенсійного віку, або є інвалідом I, II чи III групи, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України та, відповідно ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову.

Outcome: dismissed