Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] - пе-ребували у шлюбі з 04.11.2014 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чер нівці від 01.03.2022 року шлюб між ними розірвано. Вказує, що у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу вона з матір`ю та сестрою тривалий час проживали окремо. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.02.2024 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дочок. В квітні 2024 року, згідно Постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марко Валерія Мірче-вича від 17.04.2024 року було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №727/6791/23 від 27.02.2024 року. Позивачка стверджує, що з початку квітня 2024 року вона перестала проживати разом з матір`ю, а вимушено переїхала до батька додому. При цьому, оскільки батька немає дома через мобілізацію - вона переїхала жити до бабусі (матері батька) - [PERSON] . Також, позивачка вказує, що вона є студенткою Чернівецького національного уні-верситету імені Юрія Федьковича за напрямком «Журналістика (журналістика та крос-медійність)». Враховуючи той факт, що вона проживає окремо від матері, при цьому батько, через поданий матір`ю позов, вимушений погашати утворену заборгованість - позивачка змушена звертатись з позовом до батьків на своє утримання на період нав-чання, але не довше ніж до 23 років. Таким чином, позивач просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі по 1/4 від усіх видів заробітку з кожного з батьків щомісячно, починаючи з 29.08.2024 року і до закінчення навчання, чи до досягнення позивачкою двадцяти-трьохрічного віку - в залежності від того, яка обставина настане першою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у пов-ному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що через скрутне матеріальне становище була вимушена взяти академічну відпустку. Також вказала, що на даний час проживає зі своєю бабусею, [PERSON] , яка не здат-на самостійно утримувати її на свою пенсію. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник [PERSON] , адвокат Саламандик А.І., в судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак при прийнятті рішення просив суд врахувати, що на утриманні відповідача [PERSON] знаходиться ще одна донька, на яку він сплачує аліменти згідно рішення суду від 22.02.2024 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник [PERSON] , - адвокат Морозова О.В., в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що позивачка знахо-диться в академічній відпустці, а тому не має права отримувати аліменти як повнолітня дитина, яка продовжує навчання. Також зазначила, що відповідачка [PERSON] не має належних доходів для надання допомоги позивачці як повнолітній дитині, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що з квітня 2024 року позивачка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Також вказала, що на даний час не працює у зв`язку зі станом здоров`я та похилим віком, при цьому її пенсії не достатньо для утримання позивачки та оплати її навчання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і ви-рішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задово-ленню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі - [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 11.09.2006 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до-стовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників спра-ви, їхніх представників. Так, згідно пояснень сторін, позивачка [PERSON] з квітня 2024 року прожи-ває разом з її бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина в судовому засіданні була визнана представником відповідача [PERSON] та не оспорювалась представником [PERSON] , при цьому підтверджується копією акту Приватного підприємства «Порядок в дому» №68 від 18.04.2024 року (а.с.5). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №341576 від 30.09. 2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Судом також досліджено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.02.2024 року по справі №727/6791/23, згідно якого з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання непов-нолітніх (на момент винесення рішення) дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-14). Згідно довідки про навчання №363 від 07.08.2024 року, виданої Чернівецьким на-ціональним університетом імені Юрія Федьковича , [PERSON] дій-сно є студенткою денної форми навчання філологічного факультету Чернівецького на-ціонального університету імені Юрія Федьковича за напрямом «Журналістика (журна-лістика та кросмедійність)» (а.с.15). Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утри-мувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати мате-ріальну допомогу. Разом з тим суд звертає увагу на ту обставину, що на момент настання повноліття та подальшого звернення до суду з вказаним позовом - позивачка перебувала та про-довжує перебувати в академічній відпустці по 13.05.2025 року (а.с.15). За змістом ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припи-нення навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15.05.2006 року роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 2 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що здобу-вач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унемож-ливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обста-винами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. За змістом ч. 4 ст. 46 цього ж Закону поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здо-бувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул. Отже, потреба в матеріальній допомозі у формі аліментів має бути обов`язково пов`язаною з навчанням, в разі переривання навчання такий студент не виконує освіт-ньої (наукової) програми, а тому і не продовжує навчання, що в розумінні ст. 199 СК України позбавляє його права на отримання матеріальної допомоги. Оскільки позивачка на момент звернення до суду перебувала в академічній від-пустці, тривалість якої визначена до 13.05.2025 року - остання була позбавлена права на отримання матеріальної допомоги як особа, яка продовжує навчання до досягнення двадцяти трьох років. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприй-матись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, пи-тання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі стат-ті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRO NINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Також, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання представника відповідача Морозової О.В. , а саме про часткове стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу на-лежать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сто-ронами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення су-дових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`я-зані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правни-чої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підля-гають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розпо-ділу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхі-дних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ад-вокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом ви-рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved