Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

02.05.2024 року до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до Зіньківської міської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] , [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності ,визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визначення частки особи у праві спільної сумісної власності та визнання права власності. Ухвалою судді від 13.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження , підготовче судове засідання призначено на 29.07.2024 рік. \~ \~ \~ \~12.06.2024 до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Зіньківська міська рада Полтавської області про визначення частки особи у праві спільної сумісної власності та визнання права власності. Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.06.2024 прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву та ухвалено розглядати справи в одному провадженню. Ухвалою суду від 29.07.2024 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 21.10.2024 та відкладено на 07.11.2024 року \~ \~ \~ \~На підтвердження позовних вимог позивач за первісним позовом вказав, що [INFO] помер батько [PERSON] (позивач) [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, в т. ч. на частину житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача, спадкоємцями за законом після померлого є його дружина [PERSON] та його син [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні, в тому числі ті, які б могли мати право на обов`язкову частку у спадщині. Також слід зазначити, що дружина [PERSON] відмовилася від належної їй обов`язкової частки у спадщині. Спадщина складається з житлового будинку, двох земельних ділянок. Позивач у встановлені спосіб та строки прийняв спадщину. Після звернення позивача до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.03.2024 за вих. №149/02-31 йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що житловий будинок на який оформлюються спадкові права перебуває у спільній сумісній власності і нотаріус не наділений повноваженням виділення часток в житловому будинку. Окрім того позивач звертався до державного реєстратора на нерухоме майно виконавчого комітету Зіньківської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на належну йому частку у майні. Але у зв`язку з тим, що майно перебуває у спільній сумісній власності, частки співвласників не виділялися йому було відмовлено у державній реєстрації права власності (рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 29.03.2024 №72318409 додається). У зв`язку з вищевикладеними обставинами та враховуючи позицію Зіньківської державної нотаріальної контори позивач вимушений звертатися до суду з позовною заявою про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження зустрічних позовних вимог, позивачі за зустрічним позовом вказали, що у спільній сумісній власності померлого [INFO] [PERSON] , позивачів за цим зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] та позивача за первісним позовом [PERSON] перебував житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку за заповітом прийняв позивач за первісним позовом [PERSON] . Але дійсно спірний будинок перебуває у спільній сумісній власності, частки співвласників не виділялися. У зв`язку з цим державний реєстратор на нерухоме майно виконавчого комітету Зіньківської міської ради відмовила у державній реєстрації права власності не спірне нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивачі також вимушені звертатися до суду з позовною заявою про визначення їхніх часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання 07.11.2024 року учасники справи не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення первісного і зустрічного позовів не заперечували, свої позовні вимоги підтримали (а.с. 119-122). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження . Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що первісний і зустрічний позови підлягають до задоволення з таких підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після смерті останнього відкрилася спадщина, в т. ч. на частину житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15, а.с. 18-33). Спадкоємцями за законом після померлого є його дружина [PERSON] та його сини: [PERSON] , [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні, в тому числі ті, які б могли мати право на обов`язкову частку у спадщині (а.с.11-13). Дружина померлого - [PERSON] відмовилася від належної їй обов`язкової частки у спадщині.Позивач [PERSON] у встановлені спосіб та строки прийняв спадщину (а.с. 14). Після звернення позивача [PERSON] до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.03.2024 за вих. №149/02-31 йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що житловий будинок на який оформлюються спадкові права перебуває у спільній сумісній власності і нотаріус не наділений повноваженням виділення часток в житловому будинку (а.с.16). Окрім того позивач звертався до державного реєстратора на нерухоме майно виконавчого комітету Зіньківської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на належну йому частку у майні. Але у зв`язку з тим, що майно перебуває у спільній сумісній власності, частки співвласників не виділялися йому було відмовлено у державній реєстрації права власності (а.с. 17). Відповідно до копії спадкової справи № 166/2023 після смерті [INFO] [PERSON] , яка розпочата 18.08.2023 року у Зіньківській державній нотаріальній конторі - спадщину прийняв син [PERSON] , [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] , дружина [PERSON] від обов`язкової частки у спадщині відмовилась , заповіт був складений [PERSON] 17.07.2023 року на користь [PERSON] ( а.с. 139-147) Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А згідно ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Зміст ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 Цивільного кодексу вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ». Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А згідно ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що на момент смерті [PERSON] у всіх чотирьох співласників житлового будинку частки були рівними і на момент смерті спадкодавця ( [PERSON] ) - йому належала частина житлового будинку, також по житлового будинку належало позивачам за первісним і зустрічним позовами: дружині померлого - [PERSON] та синам померлого: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] відмовилась від спадкування обов`язкової частини у спадщині, отже належна 1/4 частина житлового будинку померлого [PERSON] може бути предметом спадкування позивачем за первісним позовом [PERSON] як спадкоємцем за заповітом. В зв`язку з тим, що позивачі не заявляють вимог про стягнення з відповідачів на їх користь судових витрат, суд,

Outcome: approved