Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7831га, кадастровий номер 5124382800:01:002:0149, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, яку вона успадкувала згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.2015р., виданого державним нотаріусом Савранської районної державної нотаріальної контори Ізосімовою К.Б., зареєстрованого в реєстрі за №564; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,790га, кадастровий номер 5124382800:01:002:0150, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №064652, виданого 26.04.2004р. Савранською РДА, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №419; земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500га, кадастровий номер 5124382800:01:004:0182, що розташована в [ADDRESS] , яка належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯК №489548, виданого 31.12.2010р. Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011053200268. Позивачка зазначає, що вона є рідною сестрою померлої [PERSON] по лінії батька, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження, з яких вбачається, що їх батьком є [PERSON] , свідоцтвом про одруження [PERSON] , з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також її свідоцтвом про одруження, з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дітей у [PERSON] не було, а тому позивачка понесла всі витрати на її поховання, на підтвердження чого надала відповідні товарні чеки. Оскільки спадкоємці першої черги були відсутні, 02.12.2022р. позивачка, як спадкоємець другої черги за законом, звернулась до державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинської Л.Д. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] та на підставі її заяви була заведена спадкова справа №262/2022. З листа державного нотаріуса Котюжинської Л.Д. від 16.05.2023р. №336/02-14 позивачка дізналася, що 10.04.2009р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, згідно якого все своє майно вона заповіла [PERSON] , який не перебував з нею в родинних відносинах. Позивачка вважає, що вказаний заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо порядку посвідчення особою, яка не мала на це права, а тому, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, 07.07.2023р. вона звернулася із заявою за місцем відкриття спадщини до державного нотаріуса Котюжинської Л.Д., але свідоцтва про право на спадщину за законом та відповіді на свою заяву вона не отримала. Нікчемність зазначеного заповіту позивачка обгрунтовує тим, що [PERSON] на час складання та посвідчення заповіту хворіла на катаракту з гостротою зору правого ока 0,08 (8%) та лівого ока 0,2 (20%), тобто, на її думку, була сліпою, а тому посвідчення заповіту мало відбуватися з прочитанням його тексту, про що робиться відповідна відмітка, а також при свідках. Крім того, заповіт був посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Лісніченко Н.Г., яка на момент посвідчення заповіту не була уповноваженою на те посадовою особою органу місцевого самоврядування. У зв`язку з викладеним, позивачка вважає, що було порушено її право на спадщину, а тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 28.11.2023р. було задоволено заявлене у позовній заяві клопотання про витребування у державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинської Л.Д. копії спадкової справи №262/2022, заведеної 02.12.2022р. після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.74). В матеріалах справи є клопотання представника відповідача адвоката Гончарука О.О. про призначення посмертної судово-медичної експертизи (а.с.65-66), але доказів, на підставі яких можливо було б призначити цю експертизу, він не надав, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Медвідь В.А. не з`явилися, останній подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, а також зазначив, що відмовляється від заявленого у позовній заяві клопотання про допит свідків (а.с.168). Відповідач та його представник адвокат Гончарук О.О. в судове засідання також не з`явилися, про дату, час і місце засідання були повідомлені належним чином (а.с.166), про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю не подали. В матеріалах справи є заяви представника відповідача про відкладення судових засідань, призначених на 18.01.1024р. (а.с.111), на 26.02.2024р. (а.с.116), на 19.07.2024р. (а.с.153) та на 16.10.2024р. (а.с.163 164-зворот). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У рішеннях від 28.10.1998р. у справі «Осман проти Сполученого королівства» та? від 19.06.2001р. у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З огляду на зазначене, суд вважає, що подальші відкладення судових засідань можуть призвести до затягування з розглядом справи, а тому, з урахуванням недобросовісної процесуальної поведінки сторони відповідача, який неодноразово звертався із заявами про відкладення розгляду справи, зволікаючи з її розглядом, дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній на теперішній час доказів, обсяг яких суд вважає достатнім для ухвалення законного та обгрунтованого рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Савранським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 15.07.2022р., [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років в с.Осички, Подільського району, Одеської області, про що 15.07.2022р. складено відповідний актовий запис №170 (а.с.9). За життя [PERSON] набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7831га, кадастровий номер 5124382800:01:002:0149, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.05.2015р. (а.с.17); земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,790га, кадастровий номер 5124382800:01:002:0150, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ОД №064652, виданим 26.04.2004р. Савранською РДА, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №419 (а.с.22); земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500га, кадастровий номер 5124382800:01:004:0182, що розташована в [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯК №489548, виданим 31.12.2010р. Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011053200268 (а.с.23). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.12.2022р. за №70793320 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена Любашівською державною нотаріальною конторою Одеської області 02.12.2022р. (а.с.15). Та обставина, що позивачка є рідною сестрою померлої [PERSON] підтверджується її свідоцтвом про нарождення серії [NUMBER] (а.с.11) та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.12). Зі свідоцтва про одруження позивачки серії [NUMBER] вбачається, що після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.13). 10.04.2009р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г., згідно якого все своє майно вона заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт підписаний [PERSON] та має зроблену нею власноручно відмітку такого змісту: «Текст даного заповіту прочитано мною, [PERSON] . Зміст заповіту відповідає моїм намірам» (а.с.14). Листом державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинської Л.Д. від 16.05.2023р. №336/02-14 позивачці було повідомлено про те, що вона позбавлена права спадкування за законом, оскільки 10.04.2009р. спадкодавцем [PERSON] складено заповіт на все спадкове майно на користь іншої особи, яка подала заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.25). 27.11.2023р. представник відповідача подав до суду архівну копію рішення Виконкому Осичківської сільської ради народних депутатів від 25.03.1985р., згідно якого на секретаря виконавчого комітету, серед інших обов`язків, покладено обов`язок вчинення нотаріальних дій (а.с.71-72), архівну копію рішення Виконкому Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області від 05.01.2012р. №02, яким на секретаря сільської ради [PERSON] покладено обов`язки вчинення нотаріальних дій (а.с.70-зворот), а також копію листа архівного відділу Подільської РДА від 27.10.2023р. №08.6-06-02/264/430-431, в якому зазначено, що змін і доповнень до рішень щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради до 05.01.2012р. немає, а з часу відновлення діяльності Осичківської сільської ради (18.09.1984р.) до 27.12.2012р. секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області перебувала [PERSON] (а.с.70). Разом з цим, в матеріалах справи є копія архівної довідки Подільської РДА від 06.07.2023р. №08.6-06-02/281, в якій зазначено, що у протоколах пленарних засідань сесій п`ятого скликання та засідань виконавчого комітету Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області з 14.04.2006р. по 10.11.2010р. рішень про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій в сільській раді на посадову особу немає (а.с.28), а також копія довідки Савранської селищної ради Одеської області від 06.07.2023р. №06-21/2002/2154 аналогічного змісту (а.с.29). Зі змісту вказаної інформації вбачається, що рішенням Виконкому Осичківської сільської ради народних депутатів від 25.03.1985р. та рішенням Виконкому Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області від 05.01.2012р. №02 на секретаря виконавчого комітету було покладено обов`язок вчинення нотаріальних дій; змін і доповнень до рішень щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради до 05.01.2012р. немає, але при цьому, з 14.04.2006р. по 10.11.2010р. рішень про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій в сільській раді на посадову особу немає. Отже, складений [PERSON] заповіт був посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г. 10.04.2009р., тобто у період відсутності у неї таких повноважень. У листі архівного відділу Подільської РДА від 27.10.2023р. №08.6-06-02/264/430-431 зазначено про відсутність змін і доповнень до рішень щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради до 05.01.2012р., але, при цьому, немає жодних посилань на вказані рішення, зокрема, на дати їх прийняття та визначення обсягу повноважень секретаря сільської ради. В позовній заяві позивачка зазначила, що [PERSON] була сліпою, внаслідок чого не могла самостійно скласти та прочитати заповіт, на підтвердження чого надала виписку з її амбулаторної картки, з якої вбачається, що вона хворіла на катаракту, а 24.03.2009р. звернулася зі скаргами на погіршення зору; згідно обстеження гострота зору правого ока становить - 0,08 (8%), а лівого ока - 0,2 (20%) (а.с.27), але вказані доводи суд відхиляє, оскільки для їх підтвердження необхідні спеціальні медичні знання. Пунктом 33 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994р. №22/5 (в редакції, яка була чинною на момент складання заповіту), передбачено, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Верховний Суд у постанові від 24.03.2021р. по справі №692/1164/18 роз`яснив, що вказаною інструкцією не передбачалось повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Такі посадові особи лише посвідчували заповіти, які особисто подавались і складались дієздатними громадянами, які звертались до виконавчого комітету за вчиненням відповідної нотаріальної дії. З наявної в матеріалах справи копії заповіту, посвідченого 10.04.2009р., вбачається, що в порушення вимог вказаної інструкції він був записаний зі слів заповідача секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г., оскільки його текст розміщено на гербовому бланку та виготовлено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів і він має зроблену заповідачем власноручно відмітку такого змісту: «Текст даного заповіту прочитано мною [PERSON] . Зміст заповіту відповідає моїм намірам». Вказане свідчить про те, що заповіт, посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г. 10.04.2009р., складений з\~порушенням вимог\~щодо його\~форми та\~посвідчення,\~а тому,\~з огляду\~на положення ч.1 ст.1257 ЦК України, є нікчемним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. У постанові Верховного Суду від 09.01.2019р. по справі №759/2328/16 зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Верховний Суд у постанові від 10.04.2019р. по справі №463/5896/14-ц вказав, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. У разі, якщо існує спір стосовно правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що заповіт, посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г. 10.04.2009р., є нікчемним в силу ч.1 ст.1257 ЦК України, та враховуючи роз`яснення, викладені в п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно яких нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що позбавлений права спадкування за заповітом. Суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача у разі встановлення нікчемності правочину є визнання права власності в порядку спадкування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.11.2021р. по справі №320/7837/16. Як встановлено ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України). Частиною 2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Так,\~відповідно до\~ст.1262\~ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що позивачка є рідною сестрою померлого спадкодавця [PERSON] , а тому є спадкоємцем другої черги за законом. Інформація щодо наявності інших спадкоємців за законом в матеріалах справи відсутня. З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2022р. позивачка, як спадкоємець другої черги за законом, у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк звернулася до державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинської Л.Д. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті спадкодавця [PERSON] , та на підставі її заяви була заведена спадкова справа №262/2022, але з листа державного нотаріуса Котюжинської Л.Д. від 16.05.2023р. вона дізналася, що 10.04.2009р. спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] , який не перебував з нею в родинних відносинах, а тому вона позбавлена права спадкування за законом. З огляду на викладене, та враховуючи, що позивачка в установлений законом строк прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , приймаючи до уваги відсутність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, а також те, що заповіт, посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г. 10.04.2009р., є нікчемним, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved