Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позивач зазначає, що перебував у шлюбі з відповідачкою до вересня 2024 року. Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 січня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 139. Позивач стверджує, що під час подружнього життя відповідачка стала вести розгульний спосіб життя, інколи йшла з дому і не поверталась 2-3 дні, в цей час дитина була з батьком. З початком повномасштабного вторгнення рф в Україну відповідачка все більше стала віддалятися від сім`ї, її зовсім не цікавив ані чоловік, ані дитина, яка сумувала і хотіла маминої уваги і турботи. Все частіше відповідачка зникала з дому. Так після чергового скандалу на початку 2023 року відповідачка пішла з дому, сказавши, що до родичів, їй треба побути на самоті і все осмислити. Але, як з`ясувалось пізніше, відповідачка має нову сім`ю і повертатись до дитини не збирається. Після фактичного припинення сімейних відносин дитина, залишилась на утриманні позивача, який працює та має стабільний та достатньо високий заробіток. Дитина тяжко сприйняла від`їзд матері, потребує психологічної підтримки. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його навчанням, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, дуже рідко телефонує й лише на пару хвилин; син займається плаванням, але відповідачка його в цьому не підтримує й не цікавиться; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, не заперечує проти того, аби син мешкав разом з батьком, так як у неї відсутній час для виховання. [PERSON] протягом останніх пів року майже не телефонує, не кажучи вже про те аби зустрітися та поспілкуватися з дитиною, стверджує що у неї немає вільного часу. Позивач проживає у власному житлі. Має стабільний та високий заробіток. Хоче дати дитині освіту і добробут. Дитині подобається жити з батьком. Тому позивач змушений звернутись до суду, щоб визначити місце проживання малолітньої дитини. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, з позовними вимогами згодна. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~160,\~161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. На підставі ст. 3,76,79,80,175,184 ЦПК, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 160, 161 СК України, відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»,

Outcome: approved