Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

31 січня 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 28.05.2024 року позивач просить: стягнути з відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані з оплатою за житлово-комунальні послуги за період з січня 2021 року по квітень 2024 року в розмірі 29 653,00 грн. з кожного в рахунок відшкодування витрат на утримання квартири [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач разом із відповідачами є співвласником 64/100 частин квартири [ADDRESS] . За адресою вказаної квартири надаються житлово-комунальні послуги відповідними обслуговуючими організаціями. Позивач несе всі витрати на утримання квартири, в той же час відповідачі, як співвласники ухиляються від свого обов`язку щодо оплати вартості таких послуг відповідно до своєї частки у майні. Як зазначав позивач, Комунальним підприємством «Київкомунсервіс» надаються послуги з вивезення побутових відходів, особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) відкритий на позивача; послуги з постачання природного газу до 01.05.2022 року надавались Державним підприємством «Київгазенерджи» за особовим рахунком № [NUMBER] , зареєстрованим на ім`я позивача; з 01.05.2022 року послуги з постачання природного газу надаються ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за особовим рахунком № [NUMBER] , зареєстрованим на ім`я позивача; Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, особовий рахунок № [NUMBER] , зареєстрований на позивача; Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» надаються послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, особовий рахунок № [NUMBER] зареєстрований на ім`я позивача. За період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає по 7 241,58 грн. з кожного (962,36+1835,47+2003,22+ 5392,20+ 11531,51 =21724,76/3). А всього за період з січня 2021 року по квітень 2024 року кожен з відповідачів на користь позивача мають відшкодувати по 29 653,00 грн. (22 411,42 + 7 241,58). А тому оскільки відповідачі не виконують власних зобов`язань щодо утримання майна та сплати за надані послуги, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. 27.06.2024 року до суду надійшла заява представника відповідачів про визнання частини вимог в якій відповідачі визнають заявлені вимоги по 7 709,86 грн. заборгованості кожна, сплачені за житлово-комунальні послуги у період з лютого 2023 року по травень 2024 року, понесених витрат на утримання квартири [ADDRESS] . Також представник в заяві зазначає, що використання послуг з водовідведення та водопостачання здійснювалося відповідно до показань засобів обліку. Позивач не надав суду доказів, що відповідачі проживали в квартирі та користувалися зазначеними послугами. Тобто в даному випадку використання вказаних послуг мало місце лише для потреб позивача та інших осіб, які проживали в квартирі, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами в розумінні ст.360 ЦК України. Також представник вказує, що позивач жодного разу не звертався до відповідачів з проханням сплачувати комунальні послуги, а навпаки перешкоджав відповідачам в її користуванні. Ключі від вхідних дверей було передано лише 13.02.2023 року в судовому засіданні під час вирішення спору про вселення відповідачів в квартиру. 27.06.2024 року до суду надійшов відзив уповноваженого представника відповідачів в якому він просив частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з кожного з відповідачів по 7 709,86 грн. сплачені за житлово-комунальні послуги у період з лютого 2023 року по травень 2024 року, понесених витрат на утримання квартири [ADDRESS] . В задоволенні іншої частини вимог просив відмовити. Відзив обгрунтований тими ж аргументами що і заява про часткове визнання позову. Крім цього представник зазначає, що з липня 1997 року відповідачі вимушено постійно не проживали в квартирі, але періодично приходили в неї до 2006 року. В подальшому позивач чинив відповідачам перешкоди в користуванні квартирою. Також представник вказав, що позивачем не доведено ухилення відповідачів від сплати за житлово-комунальні послуги. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримала та просила задовольнити. Крім того, представник зазначила, що дійсно відповідачі сплатили по 11 764,03 грн., тому вона не заперечує проти врахування зазначених сум при ухваленні рішення судом. Представник відповідачів в судовому засіданні вимоги позову визнав частково та просив їх задовольнити з врахуванням заяви про визнання позову та відзиву. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 64/100 частин квартири [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON] , [PERSON] ») [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1995 року. У вказаній квартирі з 03.01.1991 року зареєстрований [PERSON] , з 24.12.1992 року [PERSON] , з 24.03.1994 року - [PERSON] . В судовому засіданні судом було уточнено що згідно із заявленими вимогами предметом спору є нараховані, починаючи з 01.01.2021 року по 31.03.2024 року житлово-комунальні послуги. Крім послуг з постачання природного газу, які заявлені, починаючи з 01.01.2020 року по травень 2024 року. При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що він самостійно здійснює утримання квартири та сплачує за житлово-комунальні послуги. Відповідачі не заперечували зазначеного факту та пояснили, що оскільки вони не проживали в квартирі, вони не мали обов`язку по сплаті за житлово-комунальні послуги. В той же час, відповідачі зазначили, що з моменту прийняття рішення про вселення та передачі їм ключів від квартири вони не заперечують проти сплати за житлово-комунальні послуги. Як пояснив представник відповідачів та вказав у відзиві, з 13.02.2023 року відповідачі визнають необхідність несення витрат на утримання квартири. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, відповідні витрати повинні бути розподілені між сторонами, відповідно до їх часток у спільній частковій власності. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що в квартирі не встановлені засоби обліку холодної води, теплової енергії та природного газу. Позивач вказував, що йому, як особі з інвалідністю ІІІ групи нараховувалась пільга на оплату житлово-комунальних послуг згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З матеріалів справи вбачається, що дійсно нараховувались пільги щодо сплати за житлово-комунальні послуги. Однак під час слухання справи представник позивача не надала суду належних та допустимих доказів порядку нарахування пільги, зокрема, що вказана пільга нараховувалась лише на частку квартири, яка належала позивачу на праві власності. А тому з врахуванням зазначеного, так як сторони є співвласниками квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відсутності індивідуальних лічильників, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача по 1/3 частині сплачених позивачем сум за житлово-комунальні послуги. ------------------------------------- Як зазначав позивач, Комунальним підприємством «Київкомунсервіс» надаються послуги з вивезення побутових відходів, особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) відкритий на позивача. В позовній заяві позивач вказав, що за період з січня 2021 року по вересень 2023 року він сплатив за вивезення побутових відходів 3 516,41 грн. та в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року сплатив 962,36 грн. З листа Комунального підприємства «Київкомунсервіс» від 09.10.2023 року №244-5-6411 вбачається, що з 01.10.2019 року [PERSON] послуги нараховуються в повному обсязі, без пільг. З довідки про нарахування та сплату за послуги з вивезення побутових відходів наданої Комунальним підприємством «Київкомунсервіс» вбачається, що в період з 01.01.2021 року по квітень 2024 року особисто позивачем було сплачено 4 341,29 грн. Відповідачі не надали доказів, що вони у вказаний проміжок часу сплачували за послуги вивезення побутових відходів. Оскільки нарахування вказаної послуги залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, суд вважає за можливе стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача 1/3 частину сплаченої суми, що становить 1 447,10 грн. (4 341,29/3). ----------------------------------------- Послуги з постачання природного газу до 01.05.2022 року надавались Державним підприємством «Київгазенерджи» за особовим рахунком № [NUMBER] , зареєстрованим на ім`я позивача. Позивач в позові вказував, що за постачання природного газу на рахунок ДП «Київгазенерджі» він сплатив 6 565,08 грн. З листа ДП «Київгазенерджі» від 10.10.2023 року №1565/19-01 вбачається, що за період з 01.01.2020 року по 01.10.2022 року на особовий рахунок надійшло 6 565,08 грн. (сплачено споживачем - 5 478,33 грн., пільги у грошовій безготівковій формі - 1 086,75 грн.). А тому, враховуючи, що нарахування за послуги постачання природного газу нараховувались на кількість зареєстрованих осіб, враховуючи відсутність індивідуального лічильника, суд вважає за можливе стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача по 1826,11 грн. (5 478,33 /3). ----------------------------------------- З 01.05.2022 року послуги з постачання природного газу надаються ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за особовим рахунком № [NUMBER] , зареєстрованим на ім`я позивача. За постачання природного газу за період з 01 травня 2022 року по 30 вересня 2023 року на рахунок ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» позивач сплатив 4 006,46 грн., як вбачається з листа ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» від 12.10.2023 року №119/2.1.5-40847-2023. Крім того позивач вказував в позові, що в період з жовтня 2023 року по травень 2024 року він сплатив 2 003,22 грн., що підтверджується листом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» від 20.05.2024 року №119/2.1.5-26831-2024. Водночас позивач в позовній заяві зазначив, що загальна сума сплачена за вказані послуги становить 6 009,68 грн. (4 006,46 грн. + 2003,22). Так як нарахування на послуги постачання природного газу здійснювалось на кількість зареєстрованих осіб, у зв`язку з відсутністю відповідного лічильника, тому суд приходить до висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача сплачені за вказану послугу кошти в сумі 2 003,23 грн. (6 009,68/3). --------------------------------------------- Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, особовий рахунок № [NUMBER] , зареєстрований на позивача. В позовній заяві позивач зазначив, що за період з січня 2021 року по вересень 2023 року він сплатив за централізоване водопостачання та водовідведення - 16 030,06 грн., та 908,97 грн. - плата за абонентське обслуговування, в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року сплатив 5 392,20 грн. Крім того позивач в позовній заяві виділяє період з січня 2023 року, після припинення нарахування 100% пільги, тобто сплачені 6 712,59 грн. підлягають розподілу між всіма співвласниками 6712,59/3. А сплачені до січня 2023 року грошові кошти в сумі 9 317,47 грн. підлягають розподілу лише між відповідачами (9 317,47/2). В той же час плата за абонентське обслуговування підлягає розподілу на трьох співвласників, оскільки пільга на такі нарахування не поширювалась (908,97/3). Таким чином з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто 7 199,25 грн. (302,99+ 2237,53+4658,73). З інформації, яка була надана ПрАТ «Київводоканал» вбачається, що за період з 01.01.2021 року по 01.09.2023 року було нараховано за послуги централізованого водопостачання та водовідведення 22 288,50 грн., пільг за вказаний період нараховано на загальну суму 5 189,45 грн., позивач сплатив за послуги за вказаний період на загальну суму 16 030,06 грн.; плата за абонентське обслуговування за період з 01.07.2021 року по 01.09.2023 року нарахована в загальній сумі 948,16 грн., сплачено позивачем на загальну суму 908,97 грн. за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року позивач сплатив загальну суму 5 392,20 грн. за послуги централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування. Таким чином за вказаний період часу позивач сплатив загальну суму 22 331,23 грн.(16 030,06 + 5 392,20+908,97). Оскільки послуги за централізоване водопостачання та водовідведення нараховуються по кількості зареєстрованих осіб в квартирі, у зв`язку з відсутністю відповідних лічильників, плата за абонентське обслуговування не пов`язана із фактом проживання співвласника у квартирі, тому суд приходить до висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача по 1/3 сплаченої суми, що становить 7 443,74 грн. (22 331,23 / 3). -------------------------------------------------------- Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» надаються послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, особовий рахунок № [NUMBER] зареєстрований на ім`я позивача. В позовній заяві позивач зазначив, що за період з січня 2021 року по вересень 2023 року він сплатив за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій 8 184,56 грн., в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року сплатив 1 835,47 грн. Як вбачається з довідки, наданої Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» в період з 01.01.2021 року по листопад 2023 року було нараховано до сплати за утримання квартири [ADDRESS] в загальному розмірі 9 782,01грн. та відповідно сплачено - 9 781,82грн. Так як нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території залежить лише від площі квартири, власник зобов`язаний нести вказані витрати, суд приходить до висновку про стягнення з кожного відповідачів на користь позивача по 3 260,61 грн. (9 781,82 грн./3). ------------------------------ В позовній заяві позивач вказував, що за послуги з централізованого опалення за період з січня 2021 року по вересень 2023 року він сплатив: 16 972,30 грн. - плата за централізоване опалення, 955,42 грн. - плата за обслуговування ВКО (ЦО) та абонплата ТЕ, в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року сплатив 11 531,51 грн. Також позивач в позові зазначив, що він як інвалід ІІІ групи отримував по грудень 2022 року 100-процентну пільгу у грошовій безготівковій формі, сплачені ним кошти за абонентське обслуговування у розмірі 955,42 грн. підлягають розподілу між всіма власниками (955,42/3), так як на вказані нарахування пільга не застосовувалася, сплачені з січня 2023 року кошти в сумі 6 099,62 грн. також підлягають розподілу між всіма власниками (6 099,62/3), а сплачені до січня 2023 року кошти за централізоване опалення в сумі 10 872,68 грн. підлягають розподілу між відповідачами (10 872,68/2). Таким чином стягненню з кожного з відповідачів підлягають 7 788,01 грн. (318,47+2033,20+5436,34). В той же час з листа Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 13.10.2023 року №30/3/2/11111 вбачається, що за період з 01.01.2020 року по 05.10.2023 року на особовий рахунок [NUMBER] , який зареєстрований на позивача, надійшли грошові кошти в сумі 45 840,92 грн. (включає оплати споживача та пільги). Нарахування за послугу з постачання теплової енергії проводиться відповідно до фактичних показань будинкового лічильника. Згідно із звітом по оплатам по о/р [NUMBER] , наданим Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в період з січня 2021 року (період визначений в позовній заяві) по вересень 2023 року надійшло: плата за опалення -15 695,09 грн., обслуговування ВКО (ЦО) -204,00 грн., абонплата ТЕ -652,35 грн., пільги -13 401,00 грн.; в період з 01.10.2023 року до 24.04.2024 року надійшло плата за опалення - 11 314,02 грн., абонплата ТЕ - 217,49 грн. А всього за вказаний період часу позивач сплатив загальну суму 28 082,95 грн. Так як нарахування вказаних сум не залежить від проживання осіб в квартирі, суд приходить до висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача 1/3 вказаних витрат що становить 9 360,98 грн. (28 082,95 грн. / 3). Таким чином з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 25 341,77 грн. (1 447,10+1 826,11+2 003,23+7 443,74+3 260,61+9 360,98). Під час слухання справи відповідачі надали квитанції від 23.10.2024 року про сплату кожною на користь позивача по 11 814,03 грн., як відшкодування коштів за комунальні послуги в даній справі. Представник позивача не заперечувала надходження вказаних коштів, однак вказала, що надійшло по 11 764,03 грн. В той же час суду не надано доказів на підтвердження зазначеного. Також суд вважає за можливе врахувати сплачену відповідачами суму на рахунок позивача, як вказано в призначенні платежу, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 13 527,74 грн. (25 341,77 грн. - 11814,03 грн.). Щодо заяви представника відповідачів щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.В даному випадку не підлягають застосуванню строки позовної давності, оскільки з врахуванням зазначених положень діючого законодавства позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи положення статей 141 та ч.3 стт.142 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial