Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Національного банку України, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Савіна Л.П. про зняття арешту (заборони) з майна, в якому просить зняти арешт (заборону) з квартири за адресою: [ADDRESS] , який був накладений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савіною Л.П. за номером 3289757 від 28.04.2005 року на підставі іпотечного договору №123-02/05,489 від 07.04.2005 року. Позивач зазначила, що вона є співвласником 2/4 частин квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 13.11.1999 року Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно (витяг від 24.07.2007 року за №14342028). \~ \~ \~ \~Маючи намір відчужити своїй доньці належну їй частку у праві власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, позивачу стало відомо, через Департамент надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про те, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було накладено арешт (заборону). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.10.2023 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , державним реєстратором Першої миколаївської державної ДНК за №1673852 від 11.02.2005 року на підставі обтяження за іпотечним договором №123-02/051,489 від 07.04.2005 приватним нотаріусом Савіною Л.П. накладено арешт (заборону). 15.08.2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про зняття арешту з квартири за адресою: [ADDRESS] , проте отримала відмову у знятті арешту з майна з тих підстав, що обтяження було накладено приватним нотаріусом як реєстратором, а не ініціатором виникнення обтяжень. Звернувшись до Національного банку України з питанням стосовно накладеної банком заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, позивач отримала відповідь про відсутність у банку інформації про кредитну справу [PERSON] , оскільки вона ліквідатором банку не передавалася. Посилаючись на вказані вище обставини, за відсутності інших способів захисту прав як власника майна, позивач звернулася до суду з позовом про зняття арешту (заборони) з майна. Ухвалою суду від 15.04.2024 було відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. За клопотанням представника позивача 14.08.2024 року судом постановлено ухвалу про заміну відповідача Національного банку України на належного відповідача [PERSON] , а також ухвалу про залучення до участі у справі третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито з призначенням справи до розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні не були присутніми, представник позивача надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не був присутнім, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні також не були присутніми, надали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Савіна Л.П. в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи до суду не подавала. Дослідивши надані докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК УКраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 12 ЦПК України уивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частини перша статті 598, стаття 599 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 07.04.2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Причорномор`я» та [PERSON] було укладено кредитний договір №123-02/05, за умовами якого кредитодавець зобов`язується відкрити позичальнику кредитну лінію револьверного типу (з правом поповнення суми кредитних коштів під час дії цілого договору до розміру, що не перевищує нижченаведений) на поповнення оборотних коштів для ведення господарської діяльності в сумі 30 000 грн строком з 07 квітня 2005 р. до 06 квітня 2007 р. із сплатою відсотків за ставкою 25% річних, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отримані кредитні кошти не пізніше 06.04.2007 р. та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом. Крім того, відповідно до п. 2.1 вказаного кредитного договору для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань згідно умов цього договору з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладається іпотечний договір №123/02/05і від 07.04.2005 року, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек, виданого приватним нотаріусом Савіною Л.П. 28.04.2005 року за №3289757, до державного реєстру внесено реєстраційний запис з такими параметрами: підстави обтяження: іпотечний договір №123/02/05і, 489, від 07.04.2005 року, об`єкт обтяження: трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] ; іпотекодержатель: ВАТ «КБ «Причорномор`я», 23928584, м.Дніпропетровськ, вул. Гагаріна, 33; майнові поручителі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; розмір та строк виконання зобов`язання: 30 000 гривень, 06.04.2006. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.10.2023 року за №350359308 трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (2/4 частки), [PERSON] (1/4 частка); відомості про заборону на вказаний об`єкт нерухомого майна було внесено приватним нотаріусом Савіною Л.П. 11.02.2005 року за №1673852 на підставі іпотечного договору. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Причорномор`я» (код ЄДРПОУ 23929584, місцезнаходження: м. Дніпро, проспект Гагаріна, 33), припинило свою діяльність на підставі рішення, про що внесено запис до реєстру 30.11.2012 за №122411100230006817. Листом начальника Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України від 18.09.2023 за вих. №14-0004/68641 заявника [PERSON] повідомлено про припинення діяльності Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Причорномор`я» шляхом ліквідації, а Національний банк України є зберігачем документів ВАТ «КБ «Причорномор`я». Крім того, зазначено, що в описах архівних справ кредитна справа (у тому числі, кредитний договір, іпотечний договір та інші документи/листування) [PERSON] не зазначена та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором банку не передавалася. Відповідно до повідомлення Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві від 13.05.2024 вих. №54369/20.11-34/1зас про здійснення виконавчих проваджень відносно [PERSON] , перевіркою по пошуку даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі відносно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП ( [NUMBER] , [ADDRESS] ), станом на 13.05.2024 року виконавчі провадження не здійснюються. З кредитного звіту від 14.05.2024 року ТОВ «Українське бюро кредитних історій» слідує, що заборгованість у [PERSON] за кредитними зобов`язаннями відсутня, інформація про заборгованість за комунальними послугами та за виконавчими провадженнями також відсутня. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що у даній справі, коли відсутня особа, яка має відповідати за позовом, тобто, Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Причорномор`я», діяльність якого припинена без правонаступника, а запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі іпотечного договору, не скасований, позивач не має іншої можливості іншим шляхом відновити порушені права, ніж як на підставі рішення суду скасувати заборону належного йому на праві власності нерухомого майна. Збереження арешту (заборони) на даний час за встановлених судом обставин є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивачки. А за такого, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивача ухвалою суду від 15.04.2024 було звільнено від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача, стягнувши з нього на користь держави 1211,20 грн.

Outcome: approved