Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просила: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] 22.02.2008 уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2012 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] залишився проживати з батьком [PERSON] Мати залишила хлопчика, коли йому виповнилося 1,5 роки. Участі у вихованні не приймала, дитина проживала з батьком, бабусею та дідусем. З метою захисту прав [PERSON] , [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Уманської міської ради щодо визначення місця проживання сина. Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради від 25.06.2020 № 216 було визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2022 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Станом на 01.02.2024 заборгованість зі сплати аліментів складає 66630,57 грн. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не займається його підготовкою до самостійного життя, що вказує на ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків. Представником позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради Хлистун О.В. 29.10.2024 подано до суду заяву, в якій вона просила провести розгляд справи у відсутність представника позивача. Зазначила, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради вона підтримує в повному обсязі. При винесенні рішення просила врахувати інтереси дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв, клопотань про відкладення справи розглядом чи про розгляд справи без її участі до суду не подала. Представником третьої особи Служби у справах дітей Ладижинської сільської ради Грохольською С.М. подано до суду заяву, в якій вона просила провести розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] (актовий запис за № 562 від 20.08.2008). Його батьком записаний - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00043698094 від 21.02.2024. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2012 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалено після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінити на « [PERSON] ». Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради № 216 від 25.06.2020 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.11.2021 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2022 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 березня 2022 року. Станом на 01.02.2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 66630,57 грн, що підтверджується листом Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 05.02.2024. Відповідно до характеристики від 22.05.2024 за № 128 Комунального закладу фахової передвищої освіти «Уманський обласний музичний фаховий коледж ім. П.Д.Демуцького Черкаської обласної ради» [PERSON] навчається у вказаному закладі з 01.09.2023. Характеризується виключно позитивно. За період навчання матір не з`являлася у коледжі жодного разу і участі у вихованні сина не брала. Згідно з характеристикою Уманського ліцею № 3 [PERSON] за період навчання з першого класу зарекомендував себе позитивно. Батько приділяє належну увагу вихованню сина. Матері в школі не бачили. Вона вихованням сина не займається. На даний час батько дитини [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Зазначене підтверджується Висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 765 від 06.05.2024. У письмових поясненнях від 24.05.2024 [PERSON] пояснив, що останній раз бачив свою маму у 6 років. Зі слів бабусі, коли йому було 1,5 роки, вона поїхала в росію і з ними не проживала. До сьогоднішнього дня вона йому не телефонувала, матеріально не допомагала, участі у вихованні не брала. За весь цей період мама приїжджала 1 раз, коли йому було 6 років, і знову поїхала. З того часу вони з мамою не зустрічались. Де вона знаходиться зараз, йому не відомо. У письмовій заяві від 24.05.2024 [PERSON] пояснив, що неповнолітній [PERSON] проживає в його сім`ї з 18.12.2023 і відповідно до наказу № 76 Служби у справах дітей Уманської міської ради. За час проживання [PERSON] у їх сім`ї не було ніякої інформації про його маму. Ніяких повідомлень, звернень, телефонних дзвінків від неї не надходило. Зі слів [PERSON] його мама виїхала за кордон в росію. У письмовій заяві від 28.05.2024 [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , підтвердила, що внук проживав з ними, вони займалися його вихованням. Мати дитини виїхала за кордон та участі у вихованні сина не брала. У рішенні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 04.06.2024 порушено клопотання перед органом опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради у своєму висновку № 4123/01/01-35 від 05.06.2024 вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] проживає окремо від дитини, участі у вихованні, розвитку, утриманні сина не бере; не цікавиться його моральним та духовним розвитком. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керується таким. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природнім середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. На підставі наведеного вище суд дійшов переконання, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню свого сина, не проявляє жодного інтересу до дитини та не опікується ним, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення її батьківських прав. При цьому суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим. Адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved