Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що з 5 серпня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] , в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Головною причиною прийняття рішення про розірвання шлюбу було те, що подружні відносини між сторонами фактично повністю припинилися. Протягом спільно прожитих 5 років відповідач безвідповідально відносився до сім`ї. Участі у вихованні дитини не бере, витрат на утримання сина не здійснює. Подружжя проживає окремо, шлюбних стосунків не підтримують орієнтовно протягом останніх 4 років, сімейного життя не ведуть, між ними відсутні спільні інтереси, жодних перспектив на відновлення повноцінних сімейних відносин немає, тому на думку позивачки шлюб підлягає припиненню шляхом розірвання. Із врахуванням наведеного, просить суд розірвати шлюб та стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, покладаючись на викладені в ньому обставини, просить задовольнити в повному обсязі, миритись із відповідачем не бажає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав, тому це не перешкоджає вирішенню спору в порядку ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка проти цього не заперечує, а відповідач був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Із свідоцтва про шлюб, відомо, що сторони зареєстрували шлюб 5 серпня 2006 року у Рудківській міській раді Самбірського району Львівської області (актовий запис № 25)(а.с. 5). У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6), який проживає із позивачкою. У судовому засіданні встановлено, що намір позивачки розірвати шлюб є остаточним, миритись із відповідачем вона не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, аналізуючи обставини справи - судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, розлад в сім`ї носить тривалий характер, згода сторін на примирення відсутня, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачем не подано жодних заперечень щодо позову. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, їх сім`я розпалась остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Враховуючи, що сторони не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати сина, а тому згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти) у в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, вік та потреби на її утримання, матеріальне становище платника аліментів та доходить висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітнього сина слід щомісячно стягувати аліменти, згідно визначених позивачкою позовних вимог, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, беручи до уваги наведені обставини.

Outcome: approved