Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивований тим, що [INFO] помер колишній чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Петрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 155 від 23 квітня 2021 року. Шлюб між нею та [PERSON] було зареєстровано 30.07.1983 року Петрівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, актовий запис № 48. 11.11.2014 року, згідно рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області, шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі поданої сином позивачки та [PERSON] - [PERSON] заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 113/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67753852). За час шлюбу (з 30.07.1983 року по 11.11.2014 року), [PERSON] та позивачкою, як подружжям, було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: 22 грудня 2009 року з прилюдних торгів було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 182,9 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом продажу з прилюдних торгів будинку, затвердженим відділом державної виконавчої служби Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року в якому переможцем прилюдних торгів (покупцем) зазначено [PERSON] . Після придбання [PERSON] зазначеного житлового будинку 22.12.2009 року, право власності на нього в установленому законом порядку останнім своєчасно зареєстровано у нотаріуса не було. Лише 12.10.2016 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі Акта з продажу з прилюдних торгів житлового будинку, складеного на підставі Протоколу проведення прилюдних торгів б/н від 22.12.2009 року, і затвердженого відділом ДВС Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року, на ім`я [PERSON] , було видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано в реєстрі за № 1037. Позивачка зазначає, що таким чином з огляду на те, що за час шлюбу майнові права на будинок придбані за рахунок коштів [PERSON] та позивачки як подружжя, будинок є майном, що належить на праві спільної сумісної власності. 02 вересня 2021 року позивачкою було подано приватному нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, приватним нотаріусом Каліушко Д.І., без викладення будь-яких причин відмови в письмовій формі і роз`яснення порядку її оскарження, свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя позивачці видане не було. Також приватним нотаріусом Каліушко Д.І. протягом трьох робочих днів не було винесено та не було видано позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за цією заявою. Лише 01 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я сина позивачки та [PERSON] - [PERSON] , як одного зі спадкоємців, було направлено повідомлення № 107/02-14, про те, що на ім`я колишньої дружини [PERSON] , тобто позивачки, буде видаватися свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , який помер [INFO] . Окрім цього, 03 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я сина позивачки та [PERSON] - [PERSON] , як одного зі спадкоємців, було направлено повідомлення № 116/02-14, що на ім`я дружини [PERSON] також буде видаватися свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та іншого вищевказаного спадкового майна, що належить [PERSON] , який помер [INFO] . 15 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я позивачки направлено повідомлення № 134/02-14, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, відкладено за заявою, поданою 06 березня 2023 року спадкоємицею [PERSON] , на строк один місяць в зв`язку зі зверненням нею до суду. 25 квітня 2023 року, після спливу місячного терміну, на який приватним нотаріусом Каліушко Д.І. відкладалась видача свідоцтва, позивачкою приватному нотаріусу Каліушко Д.І. було подано повторну письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28 квітня 2023 року за вих. № 194/02-31 приватним нотаріусом Каліушко Д.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивачці безпідставно було відмовлено. Таким чином, позивачка була змушена звернутись до суду з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку вищевказаного будинку. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та\~ розпочато підготовче провадження у справі. 22.06.2023 року до суду представником відповідачки було подано відзив на позовну заяву, яким остання прохала у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що хоча Акт продажу будинку з прилюдних торгів від 20.01.2010 року і оформлений в період зареєстрованого шлюбу позивачки та [PERSON] , однак спільні сумісні кошти зазначеного подружжя для придбання будинку не використовувалися і набувався він з іншою метою, ніж вказує позивачка. На підтвердження своїх доводів позивачка надала рішення Петрівського районного суду від 11.11.2014 року відповідно до якого шлюб розірвано з дати набрання рішенням законної сили, а саме - з 24.11.2014 року, що мало б вказувати на те, що майно автоматично є спільним сумісним, оскільки дата його набуття охоплюється часовим проміжком, коли шлюб ще не було офіційно розірвано. В той же час з 2009 року шлюб позивача [PERSON] та [PERSON] носив виключно формальний характер. Подружжя не проживало разом, не було пов`язане спільним побутом та бюджетом, не вело спільного господарства. Факт припинення з 2009 року подружнього життя та спільного проживання встановлений рішенням Петрівського районного суду від 11.11.2014 року в справі № 400/1431/14-ц, копію якого позивачем долучено до позову. Представник відповідачки зазначає, що рішення суду в справі № 400/1431/14-ц є преюдиційним в частині встановлення періоду фактичного спільного подружнього життя позивачки та [PERSON] та моменту його припинення. Окрім того, припинення в 2009 році подружнього життя та спільного проживання позивачки з [PERSON] не було обумовлене поважними причинами, зазначеними в ст.3 СК України. Шлюб продовжував існувати формально, в той час як сім`ї вже не існувало. Так, [PERSON] не лише з 2009 року не проживав з позивачкою, не вів з нею спільного господарства, та не був пов`язаний спільним побутом та бюджетом, а ще й з квітня 2009 року і до дня своєї смерті проживав однією сім`єю разом з відповідачкою, з якою вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та бюджетом, між ними склалися стосунки та взаємні обов`язки притаманні подружжю. Таким чином в 2009 році [PERSON] фактично створив нову сім`ю з відповідачкою. [INFO] у відповідачки та [PERSON] народився син - [PERSON] . 21.08.2012 року відповідачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », а 23.01.2015 року відповідачка та [PERSON] зареєстрували шлюб. Таким чином доводи позивачки про те, що будинок придбано нею разом з [PERSON] за спільні сумісні кошти в інтересах сім`ї, є абсолютно необґрунтованими, оскільки на час придбання будинку подружні стосунки між ними були припиненими і ні спільного бюджету, ні сумісних коштів не існувало. В той же час відповідачка з [PERSON] проживала в спірному будинку однією сім`єю ще до придбання будинку на прилюдних торгах, а саме, в червні 2009 р. за домовленістю з попереднім власником вказаного будинку вони розпочали проживати в ньому та планували його придбати. Власник повідомила їм, що будинок арештований, у зв`язку з її боргом по кредитному договору. У зв`язку з цим, [PERSON] моніторив по банку та ДВС питання даного боргу, та коли будинок було виставлено на продаж з прилюдних торгів, прийняв участь в цих торгах та був визнаний переможцем торгів. В той же час, достатньої суми коштів для оплати ціни лоту [PERSON] та відповідачка не мали, тому [PERSON] взяв позику в сумі 150000 грн., що підтверджується Договором безпроцентної зворотної фінансової допомоги № 6 від 01.12.2009 року, укладеним між ПП «Вибір» та [PERSON] , а також заявою [PERSON] від 25.12.2009 року. Саме кошти, отримані за цим договором позики, були використані для оплати вартості будинку. Згідно договору, позичальник мав повернути позику до 30.11.2010 року. Однак, фактично, в обумовлений термін позику повернуто не було. В подальшому [PERSON] став співзасновником ПП «Вибір» з часткою 50% в Статутному капіталі (що підтверджується протоколом зборів від 10.11.2015 р.) та повністю повернув позику підприємству в 2016 році за рахунок спільних коштів [PERSON] та відповідачки. На підтвердження даного факту директором ПП «Вибір» вчинено відповідну відмітку на договорі та повернуто [PERSON] оригінал договору та заяви про отримання позики. У зв`язку з виплатою позики, отриманої на придбання будинку, 12.10.2016 року [PERSON] зареєстрував своє право власності та отримав відповідне свідоцтво. Таким чином, в придбання будинку не вкладалися спільні сумісні кошти [PERSON] та позивачки, а використано позичені кошти, які повернуто позикодавцю в період шлюбу між [PERSON] та відповідачкою за рахунок їхніх спільних сумісних коштів. 26.06.2023 року до суду позивачкою було подано відповідь на відзив, яким остання вказала, що представником відповідача до відзиву не було додано жодного доказу, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення відповідачки та ставить під сумнів належність та допустимість як доказу договір безпроцентної зворотної фінансової допомоги № 6 від 01.12.2009 року, укладений між ПП «Вибір» та [PERSON] , та заяву [PERSON] від 25.12.2009 року. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою прохав розглядати справу без його участі, проти позову не заперечив. Суд, заслухавши доводи представника позивачки та представника відповідачки, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід залишити без задоволення зі слідуючих підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 30.07.1983 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] Петрівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 48 (т.1, а.с.12). 01.12.2009 року між ПП «Вибір» та [PERSON] було укладено Договір безпроцентної зворотної фінансової допомоги № 6 згідно якого [PERSON] отримав позику в сумі 150000 грн. (т.1, а.с.74). Відповідно до заяви від 25.12.2009 року [PERSON] отримав дозвіл на безпроцентну фінансову одноразову допомогу у директора ПП «Вибір» [PERSON] (т.1, а.с.76). 22.12.2009 року з прилюдних торгів [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 182,9 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом продажу з прилюдних торгів будинку, затвердженим відділом державної виконавчої служби Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року, в якому переможцем прилюдних торгів (покупцем) зазначено [PERSON] (т.1, а.с.15). [INFO] у [PERSON] та відповідачки [PERSON] народилася спільна дитина: син [PERSON] (т.1, а.с.64). 11.11.2014 року рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області, шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано (т.1, а.с.13). 23.01.2015 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] відділом ДРАЦС реєстраційної служби Петрівського РУЮ у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4 (т.1, а.с.66). 12.10.2016 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі Акта з продажу з прилюдних торгів житлового будинку, складеного на підставі Протоколу проведення прилюдних торгів б/н від 22.12.2009 року, і затвердженого відділом ДВС Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року, на ім`я [PERSON] , було видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано в реєстрі за № 1037 (т.1, а.с.16). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Петрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 155 від 23 квітня 2021 року (т.1, а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі поданої сином позивачки та [PERSON] - [PERSON] заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 113/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67753852) (т.1, а.с.6). 02 вересня 2021 року позивачкою було подано приватному нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.35). 15 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я позивачки направлено повідомлення № 134/02-14, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, відкладено за заявою, поданою 06 березня 2023 року спадкоємицею [PERSON] , на строк один місяць в зв`язку зі зверненням нею до суду (т.1, а.с.40). 25 квітня 2023 року, після спливу місячного терміну, на який приватним нотаріусом Каліушко Д.І. відкладалась видача свідоцтва, позивачкою приватному нотаріусу Каліушко Д.І. було подано повторну письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.41). 28 квітня 2023 року за вих. № 194/02-31 приватним нотаріусом Каліушко Д.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивачці було відмовлено з підстав спірності вчинення такої дії оскільки на вказане майно заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя подала дружина померлого (т.1, а.с.42). Позивачка зазначає, що за час шлюбу (з 30.07.1983 року по 11.11.2014 року) майнові права на будинок придбані за рахунок коштів [PERSON] та позивачки як подружжя, а тому будинок є майном, що належить на праві спільної сумісної власності. Відповідачка в свою чергу даний факт заперечує з тих підстав, що у 2009 році подружнє життя та спільне проживання позивачки з [PERSON] було припинено, а шлюб продовжував існувати формально, окрім того [PERSON] придбав будинок за власні кошти, які були ним позичені. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст.368 ЦК України. Статтею 63 СК України визначено, що дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частиною першою статті 60 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вимоги закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року (далі постанова Пленуму) відзначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарств, з`ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму,\~до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Окрім того, Верховний Суд в постанові від 10.02.2021 року у справі № 204/5407 /17 (провадження № 61-17702св19), від 17.06.2021 р. в справі № 128/1511/19 провадження № 61-16161св20) зробив правовий висновок про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Таким чином, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до частини 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5 ст. 81 ЦПК). За встановлених під час судового розгляду обставин, суд вважає, що позивачкою не надано відповідних доказів того, що спірний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільним сумісним майном [PERSON] з померлим [PERSON] . Так, рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2014 року в справі № 400/1431/14-ц, яким шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано, встановлено факт припинення подружнього життя останніх з квітня 2009 року. При цьому суд враховує, що такі обставини були заявлені саме позивачкою, як підстава для розірвання шлюбу, також вказана обставина визнана [PERSON] в особисто поданій ним суду заяві. Тобто, як вбачається з викладеного, на час ухвалення вказаного рішення обоє з подружжя визнавали факт припинення подружнього життя в квітні 2009 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2014 року є преюдиційним в частині встановлення періоду фактичного спільного подружнього життя позивачки та [PERSON] та моменту його припинення. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своїми показами у суді підтвердили, що з 2009 року [PERSON] фактично проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, з відповідачкою, і вони були пов`язані спільним побутом, бюджетом, виховували спільну дитину, сина [PERSON] . Вищезазначені обставини підтверджують той факт, що станом на час придбання будинку з прилюдних торгів, подружні стосунки позивачки та [PERSON] фактично було припинено, спільним побутом та спільним бюджетом вони пов`язані не були, спільного господарства не вели. А тому за рахунок спільних сумісних коштів спірний будинок придбаватися не міг в силу відсутності спільного бюджету. Крім того, той факт, що [PERSON] не використовував для придбання будинку спільні з позивачем кошти, підтверджується також і Договором безпроцентної фінансової допомоги № 6 від 01.12.2009 року, укладеним між МПП «Вибір» та [PERSON] , а також заявою [PERSON] від 25.12.2009 року про надання дозволу на отримання одноразової безпроцентної фінансової допомоги в сумі 150000 грн. для купівлі будинку. Аналіз цих документів в сукупності з Актом продажу з прилюдних торгів від 20.01.2010 року дає підстави для висновку про те, що оплата вартості будинку [PERSON] здійснена одноособово саме за рахунок позичених коштів в МПП «Вибір». Вказані обставини підтверджуються і показами свідка [PERSON] , яка на той час працювала бухгалтером в МПП «Вибір», якій було відомо про обставини отримання позики. [PERSON] та директор МПП «Вибір» [PERSON] були давніми друзями, разом вели бізнес, та коли [PERSON] вирішив придбати будинок, то разом приймали участь в прилюдних торгах, для чинності яких необхідно, щоб було не менше двох учасників. Договір фінансової позики було укладено 01.12.2009 року, а коли 22.12.2009 року відбулися торги та необхідно вже було вносити кошти, то [PERSON] написав відповідну заяву про видачу коштів за цим договором. Свідок пояснила, що текст заяви писала їх співробітниця, а [PERSON] лише ставив підпис. Гроші було перераховано [PERSON] , а він вже зняв їх з рахунку та передав [PERSON] для оплати. Підтвердила, що на підприємстві і їй особисто і іншим працівникам було відомо, що [PERSON] придбав будинок за рахунок коштів саме МПП «Вибір», які в подальшому повернув [PERSON] 07.10.2016 року, про що останнім на договорі вчинено відповідну відмітку. Доводи представника позивача про недійсність даного договору у зв`язку з тим, що по бухгалтерії не було належним чином оформлено повернення коштів, суд не приймає до уваги з тих підстав, що наявність можливих порушень фінансової чи бухгалтерської дисципліни при оформленні фінансової допомоги, не можуть свідчити про недійсність самого договору чи вказувати на те, що така позика фактично не була надана. Також той факт, що будинок [PERSON] придбано саме за позичені кошти, додатково підтверджується тою обставиною, що своє право власності на будинок він зареєстрував вже після виплати 07.10.2016 року боргу, про що йому видано відповідне свідоцтво 12.10.2016 року. Позивач же, наполягаючи на придбанні будинку за спільні сумісні кошти, не надала жодних пояснень тому факту, з якої причини після проведення прилюдних торгів в грудні 2009 року, її колишній чоловік отримав правовстановлюючий документ та зареєстрував своє право власності на придбане нерухоме майно лише через 7 років, 12.10.2016 року, перебуваючи на той час у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В свою чергу позивачкою не було надано належних та допустимих доказів придбання будинку за спільні сумісні кошти, як доказів спростування обставини отримання [PERSON] позики. Так ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07.11.2023 року було призначено судово-технічну експертизу щодо заяви [PERSON] від 25.12.2009 року та договору позики № 6 від 01.12.2009 року, яку в подальшому за клопотанням представника позивачки було залишено без виконання. Таким чином, на думку суду, належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, спростовано презумпцію спільності майна, придбаного під час шлюбу позивачки [PERSON] та [PERSON] , спростовано твердження позивачки про придбання будинку за спільні кошти та доведено той факт, що спірний будинок, придбано за рахунок коштів, взятих в позику в МПП «Вибір», які повністю повернуто [PERSON] після розірвання шлюбу 07.10.2016 року. До наданих до суду позивачкою фотографій на підтвердження продовження тривалих сімейних стосунків та спільного проживання з [PERSON] суд ставиться критично, оскільки фотографії самі по собі як окремі докази не можуть підтвердити факти спільного проживання та довготривалих сімейних відносин, а лиш свідчать про проведення в певний конкретний проміжок часу спільного дозвілля, тощо. Відповідно до положень частин першої другої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними, а тому позовна заява підлягає залишенню без задоволення. Щодо заявленого представником відповідачки клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати позивачки відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed