Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 09.09.2024 надійшла позовна заява від ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. В обґрунтування позовних вимог представником ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» зазначено, що між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3111/261/004148. 03.11.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Kia, д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2021 у справі № 686/26905/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. До ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 110694/1 у розмірі 113 290,10 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР206619983. ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 80 575,78 грн. Отже, сума, яка підлягає стягненню із Відповідача складає 32 714,32 грн. (113 290,10 80 575,78). З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача надіслано претензію про добровільне відшкодування залишкової суми завданих збитків, яка, проте, залишена відповідачем без реагування. У зв`язку із зазначеним, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить стягнути з відповідача в порядку суброгації завдану шкоду у розмірі 32 714,32 грн. 02.10.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив у справі, у якому останній заперечив проти позовних вимог та вказав, що його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну у розмірі 130000,00 грн. Відтак, відповідач переконаний, що розмір страхового відшкодування, здійснений ПрАТ «СК «Універсальна» на користь потерпілої [PERSON] у сумі 113 290,10, не перевищує ліміту відповідальності, встановленого його договором страхування із ПАТ «НАСК «Оранта», а тому підстав для стягнення з нього різниці виплаченого ПрАТ «СК «Універсальна» страхового відшкодування у позивача немає. При цьому, відповідач зауважує, що факт зайвої виплати ПрАТ «СК «Універсальна» [PERSON] не має до нього чи до предмету позову відношення, оскільки це особисті договірні між цими особами, а перебільшена виплата була проведена страховою компанією потерпілій безпідставно. 24.10.2024 від представника позивача по справі надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що сторона позивача не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві. Так, у поданій відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що при розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахування приписів стаття 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, скаржник скористався свої правом на звернення до страхової компанії відповідача, а ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатила суму за договором обов`язкового страхування з урахування фізичного зносу та франшизи передбаченої договором. При цьому, оскільки страхова компанія відповідача відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахування зносу, а відповідач відшкодовує витрати, які не покриває страхова компанія на підставі ст. 22 та 1194 ЦК України (реальні збитки за мінусом страхового відшкодування виплаченого на підставі договору обов`язково страхування), то відшкодовувати різницю повинний саме відповідач. Відтак, просив задовольнити заявлені до відповідача позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Крім цього, 07.11.2024 у телефонному режимі повідомив про те, що не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю. Надав пояснення, які є аналогічними позиції, що викладена у відзиві на позовну заяву. Крім цього зазначив, що сума страхового відшкодування, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ ПАТ «НАСК «Оранта» повністю покриває витрати на відновлювальний ремонт, а тому, на його думку, питання відшкодування повинні вирішувати між собою страхові компанії без залучення до цього процесу страхувальників. Вважає, що розмір відновлювального ремонту є значно завищеним, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 02.10.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив у справі. 24.10.2024 від представника позивача у справі надійшла відповідь на відзив. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 11.05.2021 між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3111/261/004148. За умовами п. 2.1. вказаного Договору страховим випадком за договором є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ, складових частин, деталей або додаткового обладнання в результаті дії страхових ризиків. Відповідно до п. 1.9. Сертифікату до вказаного Договору страхування здійснюється без врахування фізичного зносу деталей застрахованого ТЗ (крім ризику «Б» (незаконне заволодіння) та конструктивної загибелі ТЗ). Послідовно, у п. 10.11. Договору сторонами погоджено, що якщо договір укладено на умовах виплати страхового відшкодування «без врахування зносу», то при визначенні розміру збитків при частковому пошкодженні ТЗ вартість запчастин, необхідних для проведення ремонтних робіт приймається в повному обсязі. 03.11.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Kia, д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 048024. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2021 у справі № 686/26905/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 03.11.2021 до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа [PERSON] . 04.11.2021 потерпіла [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі акту огляду колісного транспортного ТЗ № 273-1/21 від 04.11.2021, рахунку-фактури № НА-0003905 від 05.11.2021 та аварійного сертифікату за результатами проведеного дослідження обставин та причин настання події, що має ознаки страхового випадку від 08.11.2021 ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 110694/1 у розмірі 113 290,10 грн. При цьому, згідно страхового акту коефіцієнт зносу не враховано. Факт здійснення вказаної виплати підтверджується платіжною інструкцією № 20042 від 15.11.2021. Як вбачається із листа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за вих. № 09-02-17 від 06.09.2024 цивільно-правова відповідальність власника транспортного VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР206619983. При цьому, згідно страхового акту № ОЦВ-Р-21-22-68023/1 від 2.06.2022 ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Універсальна» в порядку регресу у розмірі 80 575,78 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 29049 від 27.06.2022. Із розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» від 21.06.2022 вбачається, що страхове відшкодування виплачено із врахуванням 42,00 % зносу ТЗ на день страхового випадку. У зв`язку із недостатністю отриманого страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Універсальна» 17.10.2022 звернулось до [PERSON] з претензією за вих. № 110694/ІНС.ЛОУ про виплату страхового відшкодування у розмірі 32714,32 грн, що становить різницю між виплаченим страховим відшкодуванням ПрАТ «СК «Універсальна» (вартість відновлювального ремонту) та ПАТ «НАСК «Оранта» (вартість відновлювального ремонту із врахуванням фізичного зносу транспортного засобу). Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді, а заборгованість зі страхового відшкодування не погашена. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ПрАТ «СК «Універсальна» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплатою страхового відшкодування (правовідносини у сфері страхування). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до п.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004. За змістом п. 2.1 ст. 2 вказаного Закону, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Разом з тим, згідно ст.22.1 Закону №1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказане кореспондує ст. 108 Закону України «Про страхування» згідно якої страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. При цьому, якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відтак, із наведених норм законодавства вбачається, що страховик наділяється правом у порядку суброгації вимагати відшкодування шкоди у особи, з вини якої така шкода була завдана. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача [PERSON] позивачем ПрАТ «СК «Універсальна» виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 113 290,10 грн (без врахування фізичного зносу). Водночас, страховою компанією відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» сплачено ПрАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування у розмірі 80 575,78 грн із врахуванням 42 % фізичного зносу. Аналізуючи обставин вказаної справи, суд зауважує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» (ст. 108 Закону України «Про страхування» з аналогічним змістом у новій редакції закону) до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У ситуації, що розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. Водночас, позивач нарахував страхове відшкодування до виплати потерпілій особі без врахування фізичного зносу правомірно на підставі досліджених судом положень п. 10.11. укладеного зі страхувальником Договору добровільного страхування наземного транспорту від 11.05.2021. Відтак, у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. За змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» (ст. 108 Закону України «Про страхування» з аналогічним змістом у новій редакції закону) можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Звідси, при виплаті страхового відшкодування страхова компанія відповідача вирахувала знос транспортного засобу внаслідок чого не покрила нанесений збиток відповідачем у розмірі фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 32714,32 грн (113290,10 грн 80575,78 грн), яку повинен відшкодувати відповідач, оскільки страхова компанія відповідача відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахування зносу, а відповідач відшкодовує витрати, які не покриває страхова компанія на підставі ст. 22 та 1194 ЦК України (реальні збитки за мінусом страхового відшкодування виплаченого на підставі договору обов`язково страхування). Відтак, вирішуючи спір між сторонами щодо відшкодування відповідачем завданої шкоди в порядку суброгації та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Універсальна», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами наявність порушення його прав з боку відповідача, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Розподіл судових витрату справі. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ПрАТ «СК «Універсальна» сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Оскільки позов ПрАТ «СК «Універсальна» до [PERSON] задоволено повністю, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved