Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, в якому просить визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне померлій майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру належало [PERSON] на підставі договору міни від 05.06.2007 року. На день смерті [PERSON] проживала одна. Інших спадкоємців першої та другої черги немає. Заяву нотаріусу про відмову від спадщини позивач не подавав, про відмову від спадщини не заявляв. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки не знав про наявність заповіту на своє ім`я. Після того, як позивач знайшов заповіт, він одразу звернувся до нотаріуса. Листом від 09.08.2024 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки позивач вчасно не подав заяву про прийняття спадщини. Зважаючи на те, що шестимісячний строк подачі заяви про прийняття закінчився 23 червня 2024 року, позивач пропустив незначний строк, менше двох місяців. Позивач вважає, що його необізнаність з наявністю заповіту є поважною причиною пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини, тому просить визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 21.08.2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 25.09.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовну заяву підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, відзивуна позовну заяву не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, прийшов до наступного висновку. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2023 року. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.02.1975 року підтверджується родинний зв`язок між позивачем [PERSON] та [PERSON] , а саме що [PERSON] є сином [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі договору міни частки житлового будинку та квартири від 05.06.2007 року належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 05.06.2007 року, витягом з Державного реєстру правочинів та технічним паспортом на квартиру. 08 листопада 2021 року [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, яке належало спадкодавцю за життя. Листом приватного нотаріуса Школи О.М. від 09.08.2024 року № 877/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки він не подав вчасно, протягом шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини та не пред`явив докази постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Як вбачається з змісту правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. За результатами розгляду справи №306/27/15-ц в ухвалі від 01.02.2017 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, відсутність відомостей про існування заповіту свідчить про поважність причин пропуску цього строку. У постанові від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17 Верховним Судом було сформовано наступну правову позицію: поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо; якщо позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, і про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, доводи позивача стосовно поважності пропуску подачі заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими та доведеними в суді. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалося, а спадкова справа не заводилась, про що свідчить лист приватного нотаріуса Школи О.М. від 13.09.2024 року № 899/01-16 та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 13.09.2024 року № 78345592. Рішенням Олександрійської міської ради від 30.09.2022 року № 499 назву вулиці Міліцейська змінено на Володимирська. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи викладене, вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд врахував свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та установив, що [PERSON] не знав про наявність заповіту. Подальша активна поведінка позивача дійсно свідчить про те, що він зацікавлений у прийнятті спадщини. Отже, існують підстави для висновку, що неподання [PERSON] нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] відбулось з об`єктивних, незалежних від позивача причин незнання про заповіт на його користь, а отже незнання і про наявність у нього права на спадкування, що стало перешкодою в реалізації позивачем цього права у строки, передбачені законом. Вказане визнається судом поважною причиною пропуску позивачем строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати позивач просив не розподіляти, тому суд залишає їх по фактично понесеним. На підставі наведеного,

Outcome: approved