Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Комунальне підприємство «Теплопостачання м.Одеси звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за опалення та гаряче водопостачання в розмірі 39685 гривень 72 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] та є споживачем послуг. Отримуючи послуги з постачання теплової енергії відповідач несвоєчасно сплачує вартість спожитих послуг, в результаті чого у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 39685 гривень 72 копійок. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 11,12). Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 22 березня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання було задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» (ЄДРПОУ 34674102, місцезнаходження: вул. Балківська, буд. 1-Б, м. Одеса) заборгованість за опалення та гаряче водопостачання в розмірі 39685 гривень 72 копійок. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» (ЄДРПОУ 34674102, місцезнаходження: вул. Балківська, буд. 1-Б, м. Одеса) судовий збір у розмірі 2481,00 грн. До суду 26 червня 2024 року надійшла заява [PERSON] , що подана його представником-адвокатом Счастлівцевою Л. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. Ухвалою суду від 28 червня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі за заявою [PERSON] , що подана його представником-адвокатом Счастлівцевою Л. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» (65101, м. Одеса, вул. Варненська, 27) до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року поновлено відповідачу [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 березня 2023 року по цивільній справі №523/14197/22. Заяву відповідача [PERSON] , що подана його представником-адвокатом Счастлівцевою Л. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» (65101, м. Одеса, вул. Варненська, 27) до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання - задоволено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання - скасовано. Призначено судове засідання за нормами спрощеного позовного провадження на 04 листопада 2024 р. о 12-10 годині, у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, 68, в залі суду № 5. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи обізнаний належним чином (а.с. 84). Матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги. (а.с. 22). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку. Представник відповідача - адвокат Счастлівцева Л. В. надала заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. (а.с. 85). Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , споживає послуги та не сплачує їх, тому утворилась заборгованість, яку слід стягнути з [PERSON] , натомість до позову не надано доказів володіння квартирою та проживання [PERSON] в квартирі. (а.с. 1-2). При цьому до позову надано розрахунок заборгованості з 01.11.2006 року по 01.09.2020 року. (а.с. 4-6). За матеріалами кримінального провадження, [PERSON] є обвинуваченим в кримінальній справі № 523/3644/24 (Малиновський районний суд м. Одеси, суддя Федоренко Т.І.) він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27. ч. 3 ст. 190 (у редакції 22.11.2018), ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 (у редакції 22.11.2018), ч. 2 ст. 209. ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Згідно витягу з ЄРДР епізод №6, епізод №11, право власності на зазначену квартиру за [PERSON] було зареєстроване 25.05.2020 року. Вказана обставина унеможливлює стягнення з [PERSON] заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання в період, зазначений у позові - до реєстрації права власності на квартиру. Крім того, право власності було зареєстровано 25.05.2020 року на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2007 року, яке, як виявилось в ході досудового розслідування, було підробленим, відтак не породжувало жодних легітимних наслідків, а слугувало підставою внесення квартири до ДРРП 25.05.2020 року. 22 вересня 2020 року вказана квартира була відчужена [PERSON] . Обставини кримінальної справи та висунутого [PERSON] обвинувачення вбачаються з повідомлення про підозру [PERSON] від 11 травня 2023 року. (а.с. 58-63). Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16- ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справах з подібними правовідносинами: у постанові від 19 серпня 2020 року (справа № 201/16327/16- ц, провадження № 61-43384СВ18), у постанові від об грудня 2021 року (справа № 640/10507/18, провадження № 61-18941СВ20). Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. Таким чином суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси», оскільки позов подано до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed