Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Кормушина В.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначено наступне. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та перебуває на її піклуванні і повному утриманні. Відповідач від народження дитини не приймає участі у її вихованні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її життя, таким чином ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, має заборгованість по аліментам, які присуджено до стягнення судом. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 19.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 17.07.2024 року витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину [PERSON] державного кордону України у період з 01.01.2018 року по день виконання запиту. Ухвалою суду від 17.07.2024 року зобов`язано Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 03.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті; за клопотанням представника позивача викликано у судове засідання у якості свідка [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, суду пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі та вони разом працювали за кордоном. Коли вона завагітніла, повернулася в Україну, де народила дитину, а відповідач залишився. Піклуватися про дитину їй допомагали батьки. Після повномаштабного вторгнення, у березні 2022 року, разом із дитиною вона виїхала до Польщі, де вони проживають на даний час. Відповідач ніяким чином не приймає участі у житті дитини, не бачиться з нею, матеріальної допомоги не надає. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій просить ухвалити рішення у справі з урахуванням інтересів дитини та подав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини. На підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін у справі, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 633. (а.с. 12) Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та Витягом з реєстру територіальної громади, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13, 14). Копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] підтверджено перебування позивача [PERSON] на території Польщі з 04.03.2022 року. (а.с. 9-11) Матеріалами справи підтверджено, що малолітня [PERSON] мешкає разом із матір`ю [PERSON] . Згідно з інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 25.04.2024 року № 0784/01-08, дитина [PERSON] спостерігається в Центрі з народження. Останнє відвідування лікаря педіатра було 26.07.2023 року у супроводі матері. На даний час дитина знаходиться за кордоном. Зі слів дільничої медичної сестри, з дитиною в кабінет, на планові огляди приходила мати. (а.с. 24) Згідно з Довідкою D.4318.1.2024, переклад якої з польської мови з оригіналу документу засвідчено присяжним перекладачем української мови [PERSON] (в реєстрі міністерства юстиції № ТР 52/14), Директор Міського дитячого садочка № 2 ім. Зоф`ї Морачевської в Сулеювку засвідчує, що [PERSON] , [INFO] у Запоріжжі, відвідує 2023/2024 шкільного року Міський дитячий садочок № 2 ім. Зоф`ї Морачевської в Сулеювку по [ADDRESS] . Дитину найчастіше приводить і зустрічає мати, зрідка дитину зустрічає уповноважена особа для зустрічей із садочка, вказана матір`ю дитини. (а.с. 26) Згідно з Договором-замовленням № 1/02/24 від 01.02.2024, переклад якого з польської мови з оригіналу документу засвідчено присяжним перекладачем української мови [PERSON] (в реєстрі міністерства юстиції № ТР 52/14), [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , виконує роботу помічниці в кухні у замовника «Рецепти бабці Нелі Еміля Незгода» у період з 01.02.2024 до 31.12.2024, за виконання якої отримує обумовлену сторонами оплату. (а.с. 28-31) Крім того, з матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментам, які стягуються на користь позивача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] на підставі судового наказу № 335/7/24, виданого 03.01.2024 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, у розмірі 14 369,28 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 29.04.2024 року, наданим Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). (а.с. 22) Згідно з витребуваною судом інформацією Державної прикордонної служби за період з 01.01.2018 по 19.08.2024, відповідач [PERSON] перетнув державний кордон України востаннє у пункті пропуску Рава-Руська 22.09.2019 20:41 у напрямку «Виїзд». Відомості про його повернення на територію України відсутні. (а.с. 87) Допитана у судовому засіданні заявлена позивачем свідок [PERSON] , яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, суду показала, що знайома з позивачем з її народження, вона познайомила позивача з її чоловіком, з яким знайома з 2017 року, разом працювали. Їй відомо, що подружжя разом працювали за кордоном. Потім позивач повернулася одна, народила дитину, їй допомагали її батьки, з якими вона мешкала, вони забирали її з пологового будинку. Вона товаришує з матір`ю позивача та часто буває у них вдома, де позивач мешкала з дитиною, відповідача там не було. З відповідачем вона не підтримує відносини, востаннє бачила його на весіллі, охарактеризувати його як батька вона не може, бо ніколи не бачила з дитиною. На підставі досліджених доказів, в ході судового розгляду встановлено обставини, які підтверджують ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини - [PERSON] , які відповідачем не заперечувалися і не спростовані. Таким чином, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз`ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району 30.09.2024 року складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на підставі зібраних матеріалів. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та такими, що не суперечить інтересам дитини. Згідно положень ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] відповідачем [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де, зокрема, зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків відносно дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 гривень.

Outcome: approved