Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~05 лютого 2024 року через підсистему Єдиної\~судової інформаційно-телекомунікаційної\~системи «Електронний\~суд»\~ [PERSON] \~в особі\~представника \~адвоката Тарусіної\~Я.М.\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~з вимогою\~про розірвання\~шлюбу між\~сторонами,\~який зареєстровано\~26\~квітня 2019\~року у\~виконавчому комітеті\~Рудківської міської\~ради Самбірського\~району Львівської\~області,\~відповідний актовий\~запис №15. Позивач вказала,\~що від\~даного шлюбу\~сторони мають\~одну неповнолітню\~дитину \~сина [PERSON] ,\~ [INFO] . Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у сторін відсутнє спілкування та з 2021 року шлюбні стосунки вони фактично припинили. За таких обставин позивач звернулася до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Крім того, позивач в заяві вказала, що відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітня дитина знаходиться на її утриманні,\~угоди про\~добровільну сплату\~аліментів між\~сторонами не\~досягнуто,\~тому [PERSON] \~в особі\~представника \~адвоката Тарусіної\~Я.М.\~просить суд\~ухвалити рішення,\~яким стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] \~на її\~користь аліменти\~в розмірі\~1/4\~частки його\~заробітку (доходу)\~на утримання\~неповнолітньої дитини,\~але не\~менше 50%\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку\~щомісячно та\~не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку,\~починаючи стягнення\~з дня\~подачі заяви\~і до\~досягнення дитиною\~повноліття.\~ Також, у заяві позивач прохала стягнути з [PERSON] суму понесених судових витрат, а саме,\~сплачений \~судовий збір\~та витрати\~на професійну\~правничу допомогу (1-6,65-67). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.32-33). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням осіб без їх виклику на 11 червня 2024 року об 11 год. 00 хв. (а.с.56,64). Разом з тим, 22 травня 2024 року через підсистему Єдиної\~судової інформаційно-телекомунікаційної\~системи «Електронний\~суд»відповідач\~ [PERSON] \~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~заперечував проти\~розірвання шлюбу,\~посилаючись на\~можливість зберегти\~шлюбні відносини та про бажання зберегти сім`ю, у зв`язку з чим заявив клопотання про надання подружжю строку для примирення без зазначення терміну такого (а.с.69-73). 04 червня 2024 року через підсистему Єдиної\~судової інформаційно-телекомунікаційної\~системи «Електронний\~суд»представник позивача [PERSON] - адвокат Тарусіна Я.М. подала відповідь на відзив відповідача [PERSON] вказавши, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку для примирення (а.с.82-86). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2024 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено, надано подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення три місяці, тобто до 11 вересня 2024 року. Провадження у цивільній справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом (а.с.93-94). Разом з тим, представником позивача [PERSON] - адвокатом Тарусіною Я.М. було подано апеляційну скаргу на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2024 року (а.с.99-102), яку постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року залишено без задоволення, а ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2024 року залишено без змін (а.с.127-129). 25 вересня 2024 року зазначена справа надійшла на адресу Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.141). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи по суті на 07 листопада 2024 року о 09 год.00 хв. (а.с.142). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Тарусіна Я.М. про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином кожна окремо (а.с.145,146,147), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не подавали. Разом з тим, у відповіді на\~відзив,\~поданій до\~суду ще\~04\~червня 2024\~року представником\~позивача \~адвокатом Тарусіною\~Я.М.,\~зазначено,\~що позивач\~підтримує позовні\~вимоги в\~повному обсязі,\~наполягає на\~їх задоволенні\~(а.с.82-86).\~При цьому,\~після поновлення\~провадження у\~справі у\~зв`язку із\~закінченням строку\~для примирення,\~визначеного судом,\~будь-яких\~заяв та\~клопотань від\~позивача та\~його представника\~до суду\~не надходило. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.145 зворотна сторона,147 зворотна сторона), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не подавав. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву, поданому до суду ще 22 травня 2024 року, заперечував проти розірвання шлюбу та прохав у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, посилаючись на можливість зберегти шлюбні відносини. Крім того, позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача грошових коштів на утримання спільної неповнолітньої дитини визнав частково, а саме в розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач прохав суд забезпечити йому умови для спілкування з сином та заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правову допомогу (а.с.69-73). Після поновлення провадження у справі у зв`язку із закінченням строку для примирення, визначеного судом, будь-яких заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. Виходячи з положень ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену у позовній заяві, а також у відповіді на відзив, поданих нею та її представником до суду, а відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданому ним до суду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва\~ про шлюб, виданного повторно, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2019 року у виконавчому комітеті Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, про що 26 квітня 2019 року складено відповідний актовий запис №15 (а.с.15). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, у сторін відсутнє спілкування та з 2021 року шлюбні стосунки вони фактично припинили. При цьому, позивач вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим і недоцільним, оскільки суперечить їх інтересам та інтересам дитини (а.с.1-6,82-86). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] , не заперечуючи проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, скористався правом подати відзив на позовну заяву, у якому зазначив про бажання та можливість зберегти шлюбні відносини (а.с.69-73). Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Перед наданням судом подружжю строку для примирення позивач в особі свого представника адвоката Тарусіної Я.М. письмово прохала позов задовольнити та наполягала на розірванні шлюбу (а.с.82-86), а після поновлення провадження у справі у зв`язку із закінченням строку для примирення ніхто зі сторін будь-яких заяв та клопотань з процесуальних питань, у тому числі клопотань про надання подружжю додаткового строку для примирення, чи будь-яких додакових заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не подавав. Відтак, вказане свідчить про те, що сторони не примирились та не виявили бажання зберегти подружні відносини. Таким чином, на переконання суду, відповідач [PERSON] вищезазначені обставини у справі не оспорював, фактично їх визнав, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя та визначення місця проживання малолітньої дитини між сторонами на час розгляду даної справи немає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15), у п.7 позовної заяви прохала залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON] ». Водночас суд\~зауважує,\~що під\~час розгляду\~даної справи\~не вирішується\~питання про визначення графіків спілкування батька з дитиною, оскільки позивачем\~було заявлено\~позовні вимоги\~щодо розірвання\~шлюбу між\~сторонами та\~стягнення з\~відповідача грошових\~коштів на\~утримання неповнолітньої\~дитини (аліментів),\~а відповідач,\~прохаючи суд\~прийняти рішення,\~яким зобов`язати\~позивача забезпечити\~його спілкування\~з сином,\~із відповідним\~зустрічним позовом\~в даній\~цивільній справі\~ не\~звертався. Оскільки диспозитивність процесу є однією з основоположних засад цивільного судочинства, суд, вирішуючи спір, відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог. Крім того,\~судом встановлено\~та не\~оспорювалось відповідачем,\~що спільна\~дитина сторін\~-\~син [PERSON] , [INFO] ,\~який зареєстрований\~за адресою:[ADDRESS] , проживає разом з матір`ю - позивачем [PERSON] (а.с.46-48). З письмових пояснень позивача та з матеріалів справи, а також з відзиву на позовну заяву, вбачається, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини, хоча зобов`язаний та має можливість надавати таку допомогу, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто (а.с.1-5,11,12,13-14,40-44,46-48,49,50,65-67,69-73,74-80,82-86). За змістом\~ст.51 Конституції України\~дитинство являється об`єктом охорони держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, чч.7,8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України), при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Частина перша статті 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. \~ \~ \~ \~Відповідно до стст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що відповідач в порядку, визначеному законодавством України, від обов`язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, відомостей про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, дружини, дітей на утриманні в матеріалах справи не має, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 грн. 00 коп., а для дітей віком від 6 до 18 років\~- 3196 грн. 00 коп.. \~ \~ \~ \~Згідно чч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідач [PERSON] , скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про своє бажання сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, посилаючись на своє складне матеріальне становище. Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву в частині заявленої позовної вимоги про стягнення з нього грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), суд зазначає наступне.\~ Частиною третьою статті 181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \~ \~ \~ \~Згідно наведених вище положень закону саме одержувач аліментів має право вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі). \~ \~ \~ \~Діючим законодавством передбачено право одержувача аліментів на зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду. Згідно ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідач, заперечуючи проти позову в цій частині та посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, не підтвердив такі обставини належними та допустимими доказами, чим не виконав вимоги стст.12,81 ЦПК України. \~ \~ \~ \~При цьому, суд роз`яснює, що за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду, що узгоджується із положеннями ч.1 ст.192 СК України. \~ \~ \~ \~Відтак, вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на одну дитину буде 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини у відповідності до вимог ст.51 Конституції України та стст.180-183 СК України. Згідно ч.1\~ст.191 України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. \~ \~ \~ \~Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дітей, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05 лютого 2024 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері [PERSON] , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. За наведених обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат по справі визначений\~ст.141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень\~ст.265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат. Виключення з цього правила міститься в ч.8\~ст.141 ЦПК України,\~відповідно до\~якої розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач прохала суд стягнути з [PERSON] суму понесених судових витрат, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу, проте, станом на момент винесення рішення нею не подано попереднього обґрунтованого розрахунку суми судових витрат, підтвердженого належними та допустимими доказами. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено, суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених нею судових витрат в сумі 1211 грн. 20 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду (а.с.7). Крім того, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі, визначеному на день подання позову, а саме в сумі 1211 грн. 20 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якої позивач [PERSON] була звільнена на підставі\~п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями). На підставі викладеного,

Outcome: approved