Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

У вересні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що 09.10.2007 АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №DNM0GA00005444, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 745714,30 грн. на термін до 09.10.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав повністю, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасну банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 21.02.2019 становить 637920,55 грн., у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 21.02.2022 становить 646 920,55 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Посилаючись на невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 21.02.2019 по 21.02.2022 у розмірі 188680,18 грн. за кредитним договором №DNM0GA00005444 від 09.10.2007, яка складається з наступного: -132106,75 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання. -56573,43 грн. 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 21.10.2022 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.12.2022 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розмір заборгованості не доведений належними та допустимими доказами, зокрема наданий банком розрахунок заборгованості не містить печатку банку, не підкріплений первинними документами про рух коштів на рахунку. Позивачем не надано доказів на підтвердження виконання банком його частини зобов`язань за кредитним договором. Вказує на те, що 02.04.2013 банк пред`явив [PERSON] вимогу про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісій та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги. Пред`явивши 02.04.2013 вимогу банк тим самим скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, сплату процентів, неустойки, що потягло за собою зміну строку виконання основного зобов`язання та припинення нарахування процентів за кредитом у розумінні статті 1054 ЦК України й припинення права нарахування пені. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2021 у справі №179/1447/20, яке залишено в силі Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2021 позивачу було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором через пропуск строків позовної давності. Таким чином, щодо основного зобов`язання строки позовної давності спливли, а зі спливом строків позовної давності щодо основного зобов`язання не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені ст.625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу. Зазначає, що позивачем пропущений встановлений кредитним договором п`ятирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом у розумінні статті 1054 ЦК України, право на отримання яких виникло у банку станом на травень 2013 року. Просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 06.01.2023 представником позивача надана відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує на те, що банком надані докази отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором. Отримавши кредитні кошти, боржник протягом тривалого часу сплачував чергові платежі по кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості. Надана виписка по рахунку позичальника та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Також вказує на те, що згідно умов кредитного договору строк виконання зобов`язань спливає 09.10.2027 року, позивач же звернувся до суду з позовом 28.09.2020 - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 13.02.2023 відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про об`єднання цивільної справи №179/1062/22 та цивільної справи №179/1447/20. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 27.04.2023 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №179/1447/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 14.05.2024 провадження у справі поновлено. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Бразалук С.С. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21.10.2024 представник відповідача подала заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, а також висловила заперечення проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що за кредитним договором № DNM0GA00005444 від 09.10.2007 у справі №179/1354/13-ц (рішення міститься в загальнодоступному реєстрі) стягнуто предмет іпотеки, а за таких обставин будь-яке стягнення грошових коштів неможливе. Зокрема, аналогічна позиція викладена у Постанові ВС від 23.05.2022 у справі №755/933/19 (провадження №61-5490св21). Оскільки мало місце стягнення предмета іпотеки в погашення кредитної заборгованості, то будь-які наступні вимог іпотекодержателя є недійсними. Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено\~ст.ст.12\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 09.10.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNМ0GА00005444, згідно умов якого АТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 745 714 грн. 30 коп. на термін до 09.10.2027 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку встановленому договором (т.1 а.с.9-11). Згідно умов кредитного договору № DNM0GA00005444 позичальник отримав кредит за технологією «Житло в кредит» в розмірі 600 000 грн. Відповідно до п.7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 328,88 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4.5 кредитного договору, строк позовної давності за кредитним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно заяви на видачу готівки № 1 від 09.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав 300 000 грн. готівкою згідно кредитного договору № DNМ0GА00005444 від 09.10.2007 року. (т. 1 а.с. 13). Згідно заяви на видачу готівки № 1 від 10.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав 300 000 грн. готівкою згідно кредитного договору № DNМ0GА00005444 від 09.10.2007 року. (т. 1 а.с. 12 зворотна сторінка). Таким чином позивач свої зобов`язання за договором № DNМ0GА00005444 виконав у повному обсязі та надав кредит відповідачу [PERSON] у розмірі 745 714 грн. 30 коп., що підтверджується випискою по рахунку. (т. 1 а.с. 140-144). Відповідач [PERSON] не виконував зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість, що підтверджується випискою по рахунку. (т. 2 а.с. 7-14). З інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що у липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 09 жовтня 2007 року № DNМ0GА00005444 [PERSON] отримав кредит у розмірі 600 000 грн на строк до 09 жовтня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних, проте зобов`язання зі сплати кредитних коштів не виконав. Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2013 року у справі №179/1354/13-ц, яке розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/33897988) звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNМ0GА00005444 від 09.10.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказаним рішенням суду від 27.09.2013 року було визначено розмір заборгованості за кредитним договором станом на 28.05.2013 року, яка склала 2 209 270,29 грн. та складалась з: заборгованості за кредитом 618 573,68 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 620 851,16 грн.; заборгованість по комісії 60 000 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 804 404,01 грн.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 105 191,44 грн. З інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень також вбачається, що у жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNМ0GА00005444 від 09.10.2007 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року у справі №179/1447/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118447060) за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»\~заборгованість за кредитним договором\~від 09 жовтня 2007 року №DNM0GA00005444, яка станом на 28.05.2013 року складає 2 209 270,29 грн. з яких: заборгованості за кредитом 618 573,68 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 620 851,16 грн.; заборгованість по комісії 60 000 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 804 404,01 грн.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 105 191,44 грн. (т.2 а.с.125-136). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу. Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) урегульовані законодавством.\~У випадках, коли боржник\~порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, основною підставою для нарахування та стягнення з боржника, індексу інфляції та 3% річних, є тривале порушення права кредитора на своєчасне погашення боржником заборгованості за кредитним договором, яке полягає у наявності встановленого на підставі доказів у справі розміру непогашеної заборгованості та періоду, протягом якого тривало порушення прав кредитора боржником шляхом прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів. Відповідно до приписів частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що у липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 09 жовтня 2007 року № DNМ0GА00005444 [PERSON] отримав кредит у розмірі 600 000 грн на строк до 09 жовтня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних, проте зобов`язання зі сплати кредитних коштів не виконав. Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2013 року у справі №179/1354/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено, що розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №DNМ0GА00005444 від 09.10.2007 станом на 28.05.2013 становив 2 209 270,29 грн., яка складалася із: заборгованості за кредитом 618 573,68 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 620 851,16 грн.; заборгованість по комісії 60 000 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 804 404,01 грн.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 105 191,44 грн. Отже, звернувшись до суду в липні 2013 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач реалізував своє право на дострокове стягнення з позичальника суми кредитної заборгованості та змінив строк основного зобов`язання, у зв`язку з чим з цього часу втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та неустойку. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року у справі №179/1447/20 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»\~заборгованість за кредитним договором\~від 09 жовтня 2007 року №DNM0GA00005444, яка станом на 28.05.2013 року складає 2 209 270,29 грн. з яких: заборгованість за кредитом 618 573,68 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 620 851,16 грн.; заборгованість по комісії 60 000 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 804 404,01 грн.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 105 191,44 грн. \~ \~ \~ \~ Крім того, при розгляді справи №179/1447/20 апеляційним судом встановлено, що [PERSON] вносився платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом 08 червня 2016 року у розмірі 7221,71 грн., тобто з перериванням строку позовної давності, тому строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості банком не був пропущений. \~ \~ \~ \~Вказані обставини встановлені у судових рішеннях, які набрали законної сили, а отже в силу принципу остаточності та юридичної визначеності судового рішення повторному доказуванню не підлягають. Тому доводи представника відповідача щодо недоведеності розміру заборгованості, а також пропущення банком строку звернення до суду з вимогами про стягнення основної заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу тягне за собою неможливість стягнення 3% річних та індексу інфляції на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, як похідних вимог, суд вважає необґрунтованими. Доказів погашення заборгованості за кредитним договором від 09 жовтня 2007 року №DNM0GA00005444 відповідачем суду не надано. Також судом встановлено, що рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, предмет застави не реалізований. Тобто право позивача є порушеним. Враховуючи ту обставину, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо повернення кредиту, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України АТ КБ "ПриватБанк" має право на стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання. Посилання представника відповідача на постанову ВС від 23.05.2022 у справі №755/933/19 (провадження №61-5490св21) на обґрунтування доводів неможливості стягнення з відповідача будь-яких коштів у зв`язку наявністю судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає необґрунтованими, оскільки у вказаній справі стягнення на предмет іпотеки відбулось шляхом позасудового врегулювання спору, отже обставини даної справи не є релевантними. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Позивачем заявлено вимогу про стягнення індексу інфляції та 3% річних на суму заборгованості за період з 21.02.2019 по 21.02.2022. Позовна заява подана АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку 22.09.2022, що підтверджується поштовою накладною та квитанцією (т.1 а.с.22-23). Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 № 211 від 11.03.2020 (зі змінами і доповненнями) та постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 в Україні встановлено карантин з 12.03.2020. Водночас відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної хвороби (COVID-19) спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №651 від 27.06.2023 на всій території України відмінено карантин з 24.00 год 00 хв 30.06.2023. Отже карантин діяв на території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.12022 на усій території України введено воєнний стан із 05.30 год. 24.02.2022. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023). Отже позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину продовжена на строк дії правового режиму воєнного стану. З огляду на зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив даний позов у межах строку позовної давності. Оскільки встановлений судовими рішеннями розмір заборгованості відповідача за кредитним договором від 09 жовтня 2007 року №DNM0GA00005444 за тілом кредиту складає 618 573,68 грн., саме на цю суму заборгованості слід нараховувати 3% річних та індекс інфляції. Три відсотки річних розраховуються за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Отже, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 618 573,68 грн. за період з 21.02.2019 по 21.02.2022 складає 55\~722,48 грн., які підлягають стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~Розрахунок індексу інфляції здійснюється за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. \~ \~ \~ \~IIС\~ (100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(99,50 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~= 1,21866444 Інфляційне збільшення за період з 21.02.2019 по 21.02.2022 складає: 618\~573,68 x 1,21866444 - 618\~573,68 =\~135\~260,07 грн., що більше, ніж заявлено позивачем до стягнення. Проте з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, який регламентує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи\~, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині саме у запропонованому позивачем розмірі 132 106,75 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 21.02.2019 по 21.02.2022 за кредитним договором №DNM0GA00005444 від 09.10.2007 загальному розмірі 187\~829,23 грн. (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот двадцять дев`ять грн. 23 коп.), з яких: 132 106,75 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 55 722,48 грн. 3% річних від простроченої суми. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2830,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.09.2022 (а.с.1). Таким чином з відповідача на користь позивача пропорційної до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2816 грн.

Outcome: partial