Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

05.07.2024 позивачка [PERSON] в особі свого представника адвоката Лелікова С.О. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути їй перешкоди в здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом припинення обтяження: - у вигляді іпотеки, номер запису про іпотеку 55143646 від 29.05.2006, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. на підставі іпотечного договору, серія та номер 138-шп, виданий 23.05.2006, видавник приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., іпотекодержатель філія «Орджонікідзевське відділення №7717 ВАТ «Ощадбанк», код ЄРДПОУ 02760382, адреса: Україна, Запорізька обл., м.Запоріжжя, пр.Леніна,149, майновий поручитель [PERSON] , боржник [PERSON] ; - у вигляді заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження 55143867 від 23.05.2006, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. на підставі іпотечного договору, серія та номер 138-шп, виданий 23.05.2006, видавник приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., особа, майно/права якої обтяжуються - [PERSON] . Позов мотивує тим, що 23.05.2024 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого брата [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Її право власності на цю квартиру було зареєстровано в установленому законом порядку. Разом з тим, з`ясувалось, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про обтяження вказаної квартири у вигляді запису про іпотеку та запису про заборону на нерухоме майно. Підставами для реєстрації цих обтяжень був посвідчений приватним нотаріусом Бургазли І.І. 23.05.2006 іпотечний договір №138-іп, реєстровий №2324, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] як майновим поручителем в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №138, укладеним 23.05.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та нею, Власовою- [PERSON] . Разом з тим, станом на червень 2024 Бак підтвердив, що заборгованість за вказаним кредитним договором у неї відсутня, що свідчить про те, що підстави для застосування обтяження нерухомого майна, право власності на яке вона набула в порядку спадкування, відпали і відповідні записи перешкоджають їй в реалізації права власності на нерухоме майно. В позасудовому порядку вона не може зняти вказані обставини, оскільки іпотекодавцем був її померлий брат, оригінал іпотечного договору, який є обов`язковим для припинення обтяження, у неї відсутній, факт погашення кредиту та підстави для припинення іпотеки Банк не оспорює, але самостійно як іпотекодержатель це питання не вирішив. У зв`язку з цим вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою витребувано у Запорізького обласного державного нотаріального архіву копію нотаріальної справи з посвідчення приватним нотаріусом Бургазли І.І. іпотечного договору №138-іп від 23.05.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Витребувані документи надійшли до суду 26.07.2024. \~ \~ \~ \~02.08.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Лук`янченко Д.В. на позову заяву, в якому відповідач позов не визнав повністю, посилаючись на те, що реєстратором обтяження нерухомого майна з реєстраційними номерами 3264425 та 3239265 є приватний нотаріус Вовк І.І., а не Банк, підставою обтяження зазначений іпотечний договір, 2324, 23.05.2006 приватного нотаріуса бургазли І.І., при цьому жодних інших ідентифікуючих ознак, як то ідентифікаційний код особи, не вбачається. В свою чергу, відповідно до Статуту Банк має такі повне та скорочене найменування - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та АТ «Ощадбанк», що не відповідає найменуванню, зазначеному в записі про обтяження. Проведення реєстраційних дій з нерухомим майном віднесено законодавцем до функцій державного реєстратора. Банк такими повноваження не наділений і не може відповідати за внесення записів та реєстрацію обтяження нерухомого майна у державному реєстрі. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що саме Банк має відношення до вказаних обтяжень, не надано і відповідно не доведено, що Банком порушені якісь права позивачки. Заявлення позову до неналежного відповідача є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Крім того, в матеріалах справи наявна довідка, видана Банком на запит адвоката, відповідно до якої заборгованість у [PERSON] перед Банком відсутня. Вважають, що позовні вимоги заявлені до Банку безпідставно. Просить в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.08.2024 підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та третьої особи. 04.09.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача адвоката Лелікова С.О., в яких він зазначив, що право на захист та обрання відповідного способу особа здійснює на власний розсуд. Позивачка за даним позовом є власником нерухомого майна, а тому обраний спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод в здійснення права власності для неї притаманний та ефективний. Заявляючи позов, позивач не ставить питання, пов`язане з чинністю договору іпотеки. При цьому, відповідач визнає, що борг за кредитним договорім, виконання якого забезпечувалось іпотекою, відсутній. Припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії договору є підставою припинення іпотеки і обтяжень нерухомого майна, які виникли у зв`язку з цим. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Щодо належності відповідача, то кредитний договір та договір іпотеки було укладено з структурним підрозділом саме Відповідача та записи про обтяження пов`язані саме з цими договорами. Тому належним відповідачем є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Невідповідність в найменуванні відповідача, на яку звернув увагу представник Банку, не змінює факту укладання іпотечного договору та застосування обтяжень на корить відповідача. Відносно того, що Відповідач не є реєстратором слід зауважити, що питання реєстраційних дій та/або зобов`язання їх здійснити не є предметом позову. Позовні вимоги стосуються скасування реєстраційних записів про обтяження на користь відповідача, який у випадку припинення зобов`язання, міг самостійно ініціювати їх скасування, але відмовився це робити. Предметом позову є зняття обтяжень, які розповсюджуються на майно позивачки на підставі припиненого зобов`язання, що ніким не оспорюється та які фактично становлять перешкоди їй у здійсненні права власності. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Леліков С.О. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача АТ «Ощадбанк» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, як зазначено вище, подав відзив на позов, позовні вимоги не визнав повністю, просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи приватний нотаріус ЗМНО Корнієнко Я.С. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, письмових пояснень по суті справи не подала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та третьої особи за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру позивачка набула в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 23.05.2024 року, реєстровий №633. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.05.2024 року. На момент реєстрації права власності та на цей час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також містяться запис про іпотеку №55143646 від 29.05.2006 та запис про заборону на нерухоме майно №55143867 від 23.05.2006, які вчинені державним реєстратором на підставі іпотечного договору, серія та номер 138-шп, виданим 23.05.2006, видавник приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., іпотекодержатель філія «Орджонікідзевське відділення №7717 ВАТ «Ощадбанк», код ЄРДПОУ 02760382, адреса: Україна, Запорізька обл., м.Запоріжжя, пр.Леніна,149, майновий поручитель [PERSON] , боржник [PERSON] . Майном, що обтяжується, тобто предметом іпотеки, є квартира [ADDRESS] . Також встановлено, що 23.06.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією-Орджонікідзевського відділення №7717 Білоконь Т.П. (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №138, відповідно до якого Банк надав, а Позичальник отримала в кредит грошові кошти в сумі 20\~000,00грн., які зобовьязалась повернути в сплатити проценти за користування ним в розмірі 14% річних в строк до 23.05.2010 року. Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором було забезпечено іпотекою нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 26.07.2002 Хортицькою районною адміністраціє ЗМР. Відповідний іпотечний договір №138-іп було укладено 23.05.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією-Орджонікідзевського відділення №7717 Білоконь Т.П. (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) та посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] . Згідно з інформацією АТ «Ощадбанк» від 25.06.2024 станом на поточний час заборгованість [PERSON] перед банком відсутня. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ\~ст.1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями\~ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті\~втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року). Ст.41\~Конституції України\~гарантує,\~що кожен\~громадянин має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~яка набувається\~в порядку,\~визначеному законом. Ніхто\~не може\~бути протиправно\~позбавлений права\~власності.\~Право приватної\~власності є\~непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в ст.319,321 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не\~втручається у\~здійснення власником\~права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу положень ст.509,526,546,573,599 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, іпотекою нерухомого майна. Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.4 вказаного Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється згідно із Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ст.2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження\~ це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на\~ це\~органів державної влади, органів міс цевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну\~заборону (обмеження),\~або такі,\~що виникли\~з правочину.\~ Згідно з п1 ч.2 ст.27 цього ж Закону державна реєстрація обтяження проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку,\~суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Так, судом достовірно встановлено, що позивачка в законному порядку (в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , помер [INFO] ) набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, вказана квартира на цей час обтяжена іпотекою та забороною на нерухоме майно, які виникли на підставі нотаріально посвідченого іпотечного договору №138-іп, укладеного 23.05.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією-Орджонікідзевського відділення №7717 Білоконь Т.П. (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) в забезпечення виконання позичальником Власовою- [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №138, також укладеним 23.05.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією-Орджонікідзевського відділення №7717 Білоконь Т.П. та [PERSON] на строк до 23.05.2010 року. Відповідні записи (№55143646 та №55143867) про обтяження нерухомого майна на цей час містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В той же час, судом встановлено, що на цей момент основне зобов`язання за кредитним договором №138 від 23.05.2006 [PERSON] фактично виконано, заборгованість перед Банком у неї відсутня, що безпосередньо підтверджується інформацією Банку від 25.06.2024 і не спростовано представником відповідача у цій справі у відзиві на позовну заяву. Навпаки, останнім у відзиві на позов також вказано на відсутність боргу перед ним. Таким чином, в силу положень ст.599 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку» припинення основного зобов`язання внаслідок його належного виконання вказує на припинення іпотеки, якою було забезпечено основне зобов`язання, і є підставою для внесення відповідних записів до державного реєстру. При цьому, згідно з ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» саме іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Як встановлено судом і також не спростовано представником відповідача, таких дій відповідач як іпотекодержатель до цього часу не вчинив, чим фактично і порушується право власності позивачки на нерухоме майно, яке вона набула в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] (іпотекодателя). В даному випадку, на думку суду, перебування майна позивачки під зареєстрованим обтяженням за відсутності законних правових підстав для цього є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, за захистом якого вона може звернутися до суду. Верховний Суд в постанові від 01.02.2023 року у справі №206/2823/21, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, констатував, що «під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам». Велика палата Верховного Суду в контексті ефективного способу захисту зазначала, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України є негаторним позовом, який застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 10.04.2024 року у справі №496/1050/18). У постанові від 18.09.2019р. у справі № 695/3790/15-ц Верховний Суд також вказав на те, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Ефективним способом захисту порушених прав позивача є також звернення до суду з вимогою про зняття заборони відчуження нерухомого майна. За наявності відповідного рішення суду державний реєстратор повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинити інше речове право (іпотеку). Проаналізувавши норми права та оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод в здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом припинення обтяження у вигляді іпотеки та заборони на нерухоме майно, є справедливим та ефективним способом захисту її порушеного права власності. Ухвалюючи рішення, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки не є суб`єктом державної реєстрації прав на нерухоме майно, не порушував прав позивачки, докази застосування обтяження на користь саме АТ «Ощадбанк» (скорочене найменування) чи Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (повне найменування) відсутні. Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки в цій справі судом достовірно встановлено, що обтяження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] виникли та були зареєстровані в державному реєстрі на відповідній правовій підставі іпотечному договорі №138-іп від 23.05.2006, іпотекодержателем за яким на момент вчинення відповідних записів був ВАТ «Державний ощадний банк України», на цей час АТ «Державний ощадний банк України» (скорочено АТ «Ощадбанк»). При цьому, зміна організаційно-правової форми товариства не змінює його статусу у вказаних правовідносинах. Отже, припинення обтяження у вигляді іпотеки та заборони на нерухоме майно за рішенням суду може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси вказаного Банку як сторони у спірних правовідносинах щодо такого майна. Аналогічні висновки щодо належного відповідача неодноразово викладались Верховним Судом у своїх постановах у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту (зняття/скасування арешту майна), який по своїй суті є видом обтяження майна. За усталеною судовою практикою (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16) відповідачем у таких справах є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Крім того, як зазначалось судом вище, саме відповідач як іпотекодержатель у випадку повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, зобов`язаний був звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки, однак таких дій не вчинив, чим і порушується право позивачки вільно розпоряджатись своїм майном. За вищевикладених обставин, враховуючи загальні засади цивільного судочинства та практику ЄСПЛ, суд вважає, що порушене право власності позивачки [PERSON] на нерухоме майно підлягає захисту в обраний нею спосіб, у зв`язку з чим її позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved