Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на: - житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . Іще при житті, 20.12.1991, батько позивача склав заповіт, зареєстрований в спадковому реєстрі за №165, в якому він зробив заповідальне розпорядження: все належне йому на час смерті майно він заповідав [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, звернувшись до Запорізької районної державної нотаріальної контори, в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Після звернення до нотаріуса з`ясувалось, що на спадковий житловий будинок не були оформлені правовстановлюючі документи, тому нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права на спадковий житловий будинок в нотаріальному порядку позивач не має змоги, вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або відзиву на позов не надав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Факт смерті [PERSON] 27.02.1992 підтверджено Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 28.02.1992 Наталівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 09. Як вбачається з заповіту, складеному 29.12.1991, [PERSON] заповів все належне йому на час смерті майно своєму синові [PERSON] , зареєстрований в спадковому реєстрі за №165. Право власності [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , підтверджується випискою з по господарської книги, наданої виконкомом Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Крім того, як зазначено, 21.03.2016 назва вулиці Жовтнева в с. Лежине змінена на [ADDRESS] . Як вбачається зі спадкової справи № 444/09 до майна померлого [INFO] [PERSON] , справа відкрита за заявою [PERSON] . Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 01.08.2024 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] батька [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на жилий будинок. Згідно довідки ТОВ ЗМБТІ № 4925 від 18.07.2024, на житловий будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Оскільки, спадщина відкрилась в 1992 році, то необхідно при розгляді спору керуватися нормами ЦК УРСР 1963 року. На підставі п. 4 Заключних та перехідних положень ЦКУ в редакції 2003 р. вбачається, до правовідносин, які виникли до вступу в силу діючого ЦК, застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Згідно зі ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за заповітом. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «Про вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення правав власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режиим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. Враховуючи те, що позивач не просить суд стягувати з відповідача на його користь судові витрати, суд вважає за можливе не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved