Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

27.09.2024 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 932/60/24. Подана заява обґрунтована тим, що 15.05.2024 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення у даній справі, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.05.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 910 було розірвано. Позивачка зазначає, що під час прийняття вказаного рішення судом не було ухвалено рішення щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошові сумі, а саме в розмір 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття. У даній заяві представник позивачки прохав розглянути справу за відсутності позивачки та ї представника. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, уразі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка звернулась до суду 29.12.2023 року із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У вказаній заяві позивачем було заявлено такі позовні вимоги: 1) розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 2) Стягнути [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошові сумі, а саме в розмір 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття. Судом встановлено, що рішенням Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 15.05.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.05.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 910 було розірвано, однак не було вирішено питання щодо вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги з наступних підстав. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.04.2016 року [NUMBER] . З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, донька проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач працездатний, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~11\~ЗУ "Про\~охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України\~передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, згідно зі\~статтею 180 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Тому, враховуючи, що утримання дітей є обов`язком для обох батьків, з огляду на встановлені у справі обставини та наведені положення Закону,\~суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 грн. але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову -29.12.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved