Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Чумарний А.І. звернувсь до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за № 3721, про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , яка померла [INFO] , правонаступником якої є [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 20 338,93 грн., та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі - 1800 грн. Всього 22 138,93 грн. Судові витрати, враховуючи витрати на правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері, будучи спадкоємцем першої черги, він вчасно звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори (після реорганізації Лубенська державна нотаріальна контора) із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви спадкоємця, нотаріусом була відкрита спадкова справа № 52/2015 р. щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї не має. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину він не зміг. Йому стало відомо про те, що 28.11.2017 року старшим державним виконавцем Гребінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Зленком О.А., накладено арешт на нерухоме майно боржника (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38399184 від 28.11.2017 року). Пояснює, що зі спадкодавця [PERSON] за виконавчим написом приватного нотаріуса Швець Р.О. від 25.05.2017 р. була стягнена заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.07.2006 року у розмірі - 20338,93 грн. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» . З метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, спадкоємець [PERSON] звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Зазначає, що 21.03.2024 року Гребінківським районним судом Полтавської області заяву [PERSON] було задоволено (ц/с № 528/230/24), замінено сторону у виконавчому провадженні № [NUMBER], боржника - [PERSON] , яка померла [INFO] на його правонаступника [PERSON] , [INFO] , що знаходиться на виконанні у Гребінківському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], з`ясувалося, що 09.10.2017 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за несплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 11.07.2006 (строк за який проводиться стягнення з 11.07.2006 по 11.04.2017 ) в сумі 20338,93 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн.,. Також стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду виконавця у розмірі 2213,89 грн. Вказану заборгованість зазначену в постанові виконавця, та в інших виконавчих документах, що визначена у виконавчому написі нотаріуса, боржник [PERSON] не визнає, оскільки станом на день видачі виконавчого напису нотаріуса 25.05.2017 року, його матері вже не було, вона померла [INFO] . Відносно померлої особи не може бути вчинено нотаріального напису, оскільки це суперечить вимогам законодавства України. У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 10 червня 2024 року відділом ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, на запит суду щодо доступу до персональних даних, надано відомості про те, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено судове засідання на 04 липня 2024 року о 10 год. 00 хв. з повідомленням та викликом сторін. Встановлено відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано від Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] (а.с. 35-37). 24.06.2024 року на виконання ухвали суду від 11.06.2024 року Гребінківским відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано копії документів матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] (а.с. 43-54). 11.07.2024 року від представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» Христян О.М. поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що відповідач заперечує проти задоволення позову. Оскільки на дату вчинення виконавчого напису кредитор не був обізнаний про смерть боржника, а спадкоємці не повідомляли банк про відкриття спадщини. Зобов`язання позичальника за кредитним договором входить до складу спадщини. Зазначено, що спадкоємцем померлої [PERSON] , який є стороною у ВП № [NUMBER], належними письмовими доказами не спростовано ні факту заборгованості перед банком, ні розміру боргу, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 61-74). 08.08.2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з перебуванням судді Вітківського М.О. на листку непрацездатності (а.с. 76). 28.08.2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з перебуванням судді Вітківського М.О. на листку непрацездатності (а.с. 81). 30.10.2024 року в судове засідання позивач [PERSON] , та його представник [PERSON] не з`явилися, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представником позивача подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі сторони, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. (а.с.86). Представник відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в судове засідання не з`явився, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, натомість у відзиві просив розгляд справи провести без його участі (а.с. 67). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 95-97). Представник третьої особи: Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі (а.с. 96). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Гребінківського РУЮ у Полтавській області (а.с. 08 зворот). Проте, 25.09.2017 року Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис № 3721 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка є боржником за кредитним договором № б/н від 11.07.2006 р. за період з 21.07.2006 року по 11.04.2017 року в сумі 20 338,93 грн. на користь ПАТ КБ «Приват Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.07.2006 по 11.04.2017 року. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 20338,93 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. (а.с.54) Крім того, з відзиву на позов вбачається, що відповідачем також не заперечується факт, що виконавчий напис було вчинено після смерті боржника. 21.03.2024 року Гребінківським районним судом Полтавської області заяву [PERSON] було задоволено (ц/с № 528/230/24), замінено сторону у виконавчому провадженні № [NUMBER], боржника - [PERSON] , яка померла [INFO] на його правонаступника [PERSON] , [INFO] , що знаходиться на виконанні у Гребінківському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 18-19). 08.05.2024 року старшим державним виконавцем Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі виконавчого напису № 3721 від 25.05.2017, вчиненого Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № [NUMBER] та постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних (а.с. 50-52). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, відповідно до статті 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Згідно зі статтею 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Водночас, ч. 4 ст. 25 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З матеріалів справи вбачається, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису - 25.09.2017 року, боржника [PERSON] вже не було, оскільки вона померла [INFO] . Вказане не заперечується і відповідачем. В той же час, в оспорюваному виконавчому написі вказано, що РНОКПП боржника встановлено за даними ДРФОПП, що не відповідає дійсності, оскільки актовий запис № 225 про смерть [PERSON] складено 04.12.2014 року та видано 04.12.2014 року свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Таким чином, нотаріусом не було перевірено цивільну правоздатність фізичної особи при вчиненні виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Крім того, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, меморіальні ордера, виписки та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Встановлення наявності безспірної заборгованості, як того вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат», можливе лише за наявності достовірної та повної інформації щодо суми заборгованості боржника та безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, що виключає можливість спору з його сторони як того вимагають ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року №296/5, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. В той же час нотаріус не переконався, що борг є безспірним (що вбачається з того, що нотаріусом не було перевірено цивільну правоздатність боржника, крім того розрахунок заборгованості проведено також з урахуванням трьох років після смерті боржника), отже, вказану у виконавчому написі заборгованість не можна вважати безспірною. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки, на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості, крім того нотаріусом не перевірено цивільну правоздатність фізичної особи при вчиненні виконавчого напису, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення та вважає за необхідне визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved