Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] , адвокат Яременко І.О., звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади села Зарічне в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] в [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Зарічне Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, заповіту від 10.02.2000, посвідченого секретарем Зарічненської сільської ради та зареєстрованим за №12; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зарічненської сільської ради, площею 0,2100 га, кадастровий номер 4621583600:01:000:0208, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЯМ №390843 від 29.12.2012; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зарічненської сільської ради, площею 0,2776 га, кадастровий номер 4621583600:01:000:0007, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЯМ №390844 від 29.12.2012; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зарічненської сільської ради, площею 0,2381 га, кадастровий номер 4621583600:03:000:0036, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЯМ №390845 від 29.12.2012. Обґрунтування позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] .. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області. [PERSON] до дня смерті і на день смерті, що наступила [INFO] , постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . В Зарічненській сільській раді від померлої [PERSON] посвідчено заповіт від 10.02.2000 за № 12. Разом із [PERSON] на момент її смерті проживала без реєстрації її дочка [PERSON] .. Відповідно до\~заповіту від\~10.02.2000,\~зареєстрованого за\~№12,\~ [PERSON] \~все своє\~майно заповіла\~своїй дочці\~ [PERSON] .. Інших спадкоємців за законом та за заповітом або осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає. Зважаючи на той факт, що позивачка постійно проживала без реєстрації із матір`ю на час відкриття спадщини в с. Зарічне, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що спадщину прийняла. Юридично спадкові права позивачка не оформляла. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 07.07.2024 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , однак нотаріус відмовив, у зв`язку із пропуском піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зарічненської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном. Окрім того, у заповіті від 10.02.2000 спадкодавцем вказано [PERSON] , хоча у свідоцтві про смерть матір позивачки вказана як [PERSON] . Таким чином, наявна певна розбіжність у написанні імені спадкодавця у свідоцтві про смерть та у заповіті. Оскільки Держані акти на право приватної власності на землю позивачкою втрачено, то представник позивачки звернувся із адвокатським запитом у Відділ №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та просив надати довідку про наявність у [PERSON] земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічненської сільської ради. Довідкою від 09.08.2024 повідомлено про те, що згідно книги реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 01.08.2007 № 672 на [PERSON] зареєстровані Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки: Серія ЯМ №390843 від 29.12.2012. Площа земельної ділянки 0,2100 га. Реєстраційний номер 462150001007913. Кадастровий номер 4621583600:01:000:0208; Серія ЯМ №390844 від 29.12.2012. Площа земельної ділянки 0,2776 га. Реєстраційний номер 462150001007914. Кадастровий номер 4621583600:01:000:0007; Серія ЯМ №390845 від 29.12.2012. Площа земельної ділянки 0,2381 га. Реєстраційний номер 462150001007915. Кадастровий номер 4621583600:03:000:0036. Для визнання права позивачки на спадкове майно потрібно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, вона не може оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, оскільки вона не має змоги пред`явити оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, оскільки такі втрачено, а також через розбіжності у правовстановлюючому документі (заповіті) та свідоцтві про смерть матері. За таких обставин вона змушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу, а також з позовом про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 19.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 18.09.2024 /а.с.25-26/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.09.2024 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 29.10.2024 /а.с.34-35/. Розгляд справи по суті відбувся 29.10.2024 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання у відсутності позивачки та її представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади села Зарічне в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області подав заяву у якій просить розглядати справу без його участі та повідомляє про відсутність інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету позовної заяви. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29.10.2024, є дата складення повного тексту судового рішення 06.11.2024. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.1972 [PERSON] народилась [INFO] , а її матір`ю є [PERSON] /а.с.12/. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області від 22.02.2008 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.09.1974. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.13/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 89 років /а.с.14/. Згідно з довідкою для оформлення спадщини від 20.12.2023 №465 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області про те, що [PERSON] до дня смерті і на день смерті, яка наступила [INFO] , постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] в Зарічненській сільській раді від померлої [PERSON] посвідчувався заповіт 10.02.2000 за №12. [PERSON] на день смерті була зареєстрована одна в будинку по [ADDRESS] разом з нею проживала без реєстрації її дочка [PERSON] /а.с.15/. Відповідно до заповіту від 10.02.2000, зареєстрованому за №12, [PERSON] все своє майно, не б воно не було і з чого б воно не складалось, а взагалі все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] /а.с.16. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78019122 від 15.08.2024 за параметрами пошуку [PERSON] інформація відсутня /а.с.17/. Згідно з довідкою відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2024 повідомлено, що згідно Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Зарічненської сільської ради, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 01.08.2007 № 672, на [PERSON] зареєстровані державні акти на право власності на земельні ділянки: - серії ЯМ № 390843 від 29.12.2012 площа земельної ділянки 0,2100 гектарів. Реєстраційний № 462150001007913. Кадастровий номер земельної ділянки 4621583600:01:000:0208. - серії ЯМ № 390844 від 29.12.2012 площа земельної ділянки 0,2776 гектарів. Реєстраційний № 462150001007914. Кадастровий номер земельної ділянки 4621583600:01:000:0007. - серії ЯМ № 390845 від 29.12.2012 площа земельної ділянки 0,2381 гектарів. Реєстраційний № 462150001007915. Кадастровий номер земельної ділянки 4621583600:03:000:0036. Цільове призначення вищезазначених земель: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.19/. Відповідно до листа приватного нотаріуса Посацької А.О. від 07.07.2024 №72/02-31 [PERSON] відмовлено у заведені спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки попущено встановлений законом термін для прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно /а.с.18/. Відповідно до відповіді завідувача Жидачівської ДНК [PERSON] від 14.09.2024 №349/02-14 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в Жидачівській державній нотаріальній конторі Львівської області спадкова справа не заводилась /а.с.32/. Згідно з довідкою від 03.10.2024 №492 виданою виконавчим комітетом Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про те, що заповіт, у якому заповідачем записано [PERSON] , посвідчений секретарем Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області 10.02.2000 та зареєстрований в реєстрі за № 12, належить [PERSON] , яка померла [INFO] згідно записів погосподарської книги №1 с. Зарічне (2011-2015 р. реєстровий номер 0004), де померла записана ( [PERSON] ) в с. Зарічне Жидачівського району Львівської області, спадкоємцем якої є її дочка [PERSON] /а.с.44/. Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78019122 від 15.08.2024 за параметрами пошуку [PERSON] інформація відсутня /а.с.45/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29\~ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавиці не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавицею, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачкою та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У статті 1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Таким чином, судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] та спадкодавиці [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавицею позивачці необхідно для юридичного оформлення спадщини, так як відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Судом також встановлено, що за життя [PERSON] , зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно [PERSON] . З долучених до позову матеріалів встановлено, що заповіт, у якому заповідачем записано [PERSON] , посвідчений секретарем Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області 10.02.2000 та зареєстрований в реєстрі за № 12, належить [PERSON] , яка померла [INFO] згідно записів погосподарської книги №1 с. Зарічне (2011-2015 реєстровий номер 0004), де померла записана ( [PERSON] ) в с. Зарічне Жидачівського району Львівської області, спадкоємцем якої є її дочка [PERSON] .. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивачки юридичне значення, оскільки дає їй можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Позивачка, [PERSON] є особою в чию користь [PERSON] складено заповіт, відтак є особою, яка має право на спадкування за заповітом, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості, відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved