Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить: - визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею, 877 м.кв, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 10 січня 2022 року між нею та відповідачем [PERSON] ; - визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 877 м.кв, за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10 січня 2022 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , за 15000,00 гривень, про що сторони склали відповідну розписку. З часу укладення розписки та передачі грошових коштів, позивач проживає в приватному будинку, здійснює поточний ремонт, підтримує будинок та подвір`я в належному санітарно-технічному стані, обробляє присадибну ділянку. Після укладення угоди [PERSON] передав позивачу у власність дане нерухоме майно, правовстановлюючі документи на нього і зобов`язувався вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. Проте, коли сторони звернулися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, нотаріусом було виявлено, що [PERSON] не вступив у спадкову справу після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] та залишив у спадок за законом будинок за адресою: [ADDRESS] . На прохання позивачки оформити та вступити в спадкову справу відповідач постійно зазначав на брак коштів та часу. На теперішній час відповідач зник та на телефоні дзвінки не реагує. Внаслідок цього позивачка на сьогодні не має змоги оформити нотаріально договір купівлі-продажу придбаного майна. Сторони виконали усі умови договору, однак з об`єктивних причин вони не мають можливості нотаріально посвідчити правочин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 10.01.2022, укладений між позивачкою та відповідачем та визнати за нею право власності на придбане майно. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися. При цьому, до початку судового засідання, повноважний представник позивачки [PERSON] адвокат Левченко Ірина Андріївна, подала заяву, де просила проводити розгляд без її участі та участі позивачки. Одночасно представник позивачки позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів позовної заяви 10 січня 2022 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , за 15000,00 гривень, про що сторони склали відповідну розписку (а.с. 12). Згідно наданих позивачкою правовстановлюючих документів: свідоцтва про право власності будівлі від 17.03.1964 №29, технічного паспорта та справою разом з державним актом на право приватної власності на землю серія ДП №707, власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 21-34). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 20). При цьому позивачка вказує на те, що відповідач [PERSON] , будучи онуком померлого [PERSON] , є єдиним потенційним спадкоємцем, однак жодних дій для прийняття спадщини після смерті свого діда не вчиняв. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, а ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В розумінні ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу може бути укладений з особою яка є власником майна. У той же час, позивачкою не додано до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину на житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , тобто набув у встановленому законом порядку право власності на дане майно та мав право вчиняти дії з його відчуження. Крім того, матеріалами справи не підтверджено те, що відповідач [PERSON] дійсно є онуком та єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , а також, що він звертався до нотаріуса у встановлені законом строки для прийняття спадщини. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про недоведеність наявності у відповідача [PERSON] права вчиняти дії з продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed