Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

05 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 18 липня 2019 року у Виконкомі Гузіївської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис № 6. Свої вимоги позивач мотивує тим, що після одруження і до недавнього часу у них були хороші стосунки, але згодом погіршилися. На даний час у сторін відсутнє взаєморозуміння та повага, у них різні погляди на сімейні відносини і на ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідач ставиться до неї негативно, часто вчиняє безпідставні сварки, принижує її. Кожен із них живе своїм життям, шлюбні стосунки між ними припинені. На сьогоднішній день вона не має наміру більше проживати у таких стосунках, травмувати себе і дітей, тому хоче розірвати шлюб з відповідачем. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. 08 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. 28 травня 2024 року ухвалою суду за клопотанням відповідача надано сторонам по справі термін на примирення строком чотири місяці та зупинено провадження по справі. 01 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі. Будь - яких інших процесуальних дій не проводилося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала заяву , в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, протоягом строку, наданого для примирення судом, відносини з відповідачем не налагодилися, наполягає на задовленні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані:\~1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;\~2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;\~3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;\~4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;\~5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;\~6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;\~7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Встановлено, що 18 липня 2019 року Виконкомом Гузіївської сільської ради Івано-Франківської області зареєстровано шлюб мід сторонами. (а.с.6). Під час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем (а.с.7-8). Спільне життя між сторонами не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя, розходження поглядів на сімейні відносини і з ведення спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. Протягом строку, наданого судом для примирення, сторони не помирилися, про що свідчить заява позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповіднодо ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя\~і\~збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності\~до ч.\~3\~ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України,\~документом,\~що засвідчує\~факт розірвання\~шлюбу судом,\~є рішення\~суду про\~розірвання шлюбу,\~яке набрало\~законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, позивач категорично відмовляється перебувати в шлюбі з відповідачем, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, а неповнолітніх дітей залишити проживати з позивачем. Бажання позивача залишитись на прізвищі, яке вона обрала при укладенні шлюбу, не суперечить вимогам ст. 113 СК України, де зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд залишає її взяте у шлюбі прізвище [PERSON] . Згідно ч.2\~ст.114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов`язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять 1212,00 грн. за сплату судового збору при подачі позовної заяви.

Outcome: approved