Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 02.07.2024 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг, за яким просила визнати дійсним договір №Н/99-0027 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв.м, укладений між продавцями [PERSON] і [PERSON] , та покупцем [PERSON] , яка діяла від себе особисто та діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» 26 січня 1999 року. В обґрунтування позову зазначила, що 26.01.1999 року [PERSON] та [PERSON] , як продавці, та позивачка [PERSON] , яка діяла від себе особисто та діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як покупець, уклали на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» договір №Н/99-0027 купівлі-продажу нерухомого майна, придбавши у відповідачів квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 41,5 кв.м, загальною площею 57,4 кв.м. Зазначена квартира належала відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів під №10-48 від 15.02.1993 року, зареєстрованого 01.07.1993 року Одеським МБТІ за №168 стор.126 кн.11 пр. Позивачка посилалася на те, що сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх його істотних умов, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Зазначений договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 19.02.1999 року та вчинено запис у реєстровій книзі за №161 стор.131 кн.309 пр., але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. У зв`язку з тим, що вона не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, через відсутність у неї нотаріально посвідченого договору, позивачка змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом. Матеріали позову суддя отримала 02.07.2024 року. Ухвалою суду від 05.07.2024 року провадження по даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено дату судового засідання на 16.07.2024 року. Через відсутність електроенергії у приміщенні Приморського районного суду м.Одеси, розгляд справи призначений на 16.07.2024 року було відкладено на 03.09.2024 року. 17.07.2024 року на адресу суду поштою від Департаменту надання адміністративних послуг надійшли письмові пояснення щодо обставин справи. З 29.07.2024 року по 23.08.2024 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. У зв`язку з оголошенням у м.Одесі та Одеській області повітряної тривоги, розгляд справи призначений на 03.09.2024 року відкладено на 08.10.2024 року. У судове засідання призначене на 08.10.2024 року сторони не з`явилися, 03.10.2024 року [PERSON] через канцелярію суду надала клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 28.10.2024 року. У судовому засіданні 28.10.2024 року була присутня [PERSON] , просила долучити до матеріалів справи довідку КП «БТІ» ОМР щодо державної реєстрації власності на квартиру, та пояснила, щодо вона має намір прописати до себе свою матір та дізналася, що необхідно підтвердження її права власності на квартиру через суд, хоча на момент укладання договору купівлі-продажу було все законно. На питання головуючого по справі [PERSON] зазначила, що співвласником спірної квартири [ADDRESS] є її донька [PERSON] . Також суд оглянув оригінали наданих доказів. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, в матеріалах справи містяться письмові пояснення Департаменту надання адміністративних послуг. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзив суду не надавали. Відповідно до ст.268 ЦПК України, та враховуючи, що суддя Домусчі Л.В. з 29.10.2024 року по 31.10.2024 року, та 04.11.2024 року перебувала у відпустці, датою складання повного тексту рішення є 07.11.2024 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено,\~що 26.01.1999 року [PERSON] , яка діяла від себе особисто та діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , уклала на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» Договір №Н/99-0027 купівлі-продажу нерухомого майна, придбавши у відповідачів [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). З договору вбачається, що зазначена квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів під №10-48 від 15.02.1993 року, зареєстрованого 01.07.1993 року Одеським МБТІ за №168 стор.126 кн.11 пр. (а.с.8зв.). Позивачкою зазначений договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за №161 стор.131 кн.309 пр., запис про право власності вчинено 19.02.1999 року (а.с.9зв.). З технічного паспорту від 26.12.1992 року на квартиру [ADDRESS] вбачається, що остання складається з трьох кімнат, житловою площею 41,5 кв.м, загальною площею 57,4 кв.м (а.с.10зв.-11). З відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 08.10.2024 року за №44252/04-04 вбачається, що станом на 31.12.2012 року, згідно із записом у реєстровій книзі, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за фізичними особами « [PERSON] , [PERSON] » (ПІБ вказане російською мовою згідно із записом у реєстраційній книзі) в рівних частках, на підставі договору №Н/99-0027 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» від 26.01.1999 року. Реєстраційний запис зроблено 19.02.1999 року за реєстровим номером 161 у реєстровій книзі 309 пр. на сторінці 131. Співвласником спірної квартири [ADDRESS] є донька позивачки [PERSON] . На теперішній час у позивачки виникають проблеми з приводу реєстрації в цій квартирі інших осіб, через відсутність нотаріально посвідченого договору. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали. Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений. При цьому, суд звертає увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу. У свою чергу, частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Таким чином, Договір №Н/99-0027 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв.м, укладений 26.01.1999 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між продавцями [PERSON] та [PERSON] , та покупцем [PERSON] , яка діяла від себе особисто та діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , підлягає визнанню дійсним. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.ст.1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що позивачка позбавлена з урахуванням викладених причин розпорядитися належним їй майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved