Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява АТ «Ідея Банк», в якій позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13.04.2021, яка станом на 10.07.2024 складає 124463,86 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 13.04.2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») був укладений кредитний договір № Z41.17428.007881749, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 496000 грн, зі сплатою 0,01% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 10.07.2024 утворилася заборгованість у розмірі 124463,86 грн, що складається із простроченого боргу у розмірі 48222,00 грн, прострочених процентів - 16031,12 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 46710,44 грн. У зв`язку із чим позивач звертається до суду та просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати 11 вересня 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Учасники справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. До суду від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої\~статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до\~ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України\~суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими письмовими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13.04.2021 між АТ "Ідея Банк" (кредитодавець), ТДВ "Страхова компанія Арсенал Лайф" (Страховий агент) та [PERSON] (позичальник) був укладений Договір кредиту та страхування № Z41.17428.007881749, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 49600,00 грн, зі сплатою відсотків 0,01% річних, строком на 36 місяців, дата повернення кредиту 13.04.2024. Банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів на рахунок позичальника, з видачею банківської платіжної картки. Нанесенням власноручного підпису під цим Договором позичальник: підтверджує місце своєї роботи; погоджується з тим, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови; акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка зберігається на офіційному сайті Банку\~https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts; підтверджує, що в день укладення цього Договору у відділенні банку або Кредитного посередника за його вибором йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. (а.с.15, 17). Окрім цього, відповідачем 13.04.2024 був підписаний Паспорт споживчого кредиту до Договору кредиту № Z41.17428.007881749 від 13.04.2021, яким відповідач був ознайомлений, зокрема, із порядком повернення кредиту, кількістю та розміром платежів, періодичністю внесення (а.с. 16). Факт надання\~\~ [PERSON] банком кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами № № 4820113, 4820120, 4820115 від 13.04.2021, випискою по його рахунку за період з 01.01.2000 по 10.07.2024, якими підтверджується не тільки факт надання кредиту, але і часткове повернення кредитних коштів відповідачем (а.с. 18, 19). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором кредиту № Z41.17428.007881749 від 13.04.2021 станом на 10.07.2024 утворилася заборгованість у розмірі 124463,86 грн, що складається із простроченого боргу у розмірі 48222,80 грн, прострочених процентів 13,65 грн, простроченої плати за обслуговування кредиту 76227,41 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 19, 20). 07.05.2024 [PERSON] було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, якою повідомлено боржника про необхідність повернення заборгованості по кредиту (а.с. 21). Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що 13.04.2021 року між AT «Ідея Банк» та\~\~ [PERSON] було укладено кредитний договір № Z41.17428.007881749 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 49600,00 грн, зі сплатою відсотків 0,01% річних, строком на 36 місяців. Отже, позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором, перерахувавши кредитні кошти на рахунок відповідача. У свою чергу позичальник [PERSON] зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі не виконав, в результаті чого виникла кредитна заборгованість. Пункт 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач не надав відзив на позов, не заперечував фактів укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними не спростовував розрахунок та розмір заборгованості, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. 5 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Отже, меморіальні ордери та виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, надані позивачем меморіальні ордери, виписка з особового рахунку [PERSON] є належним доказом підтвердження видачі кредиту останньому. При цьому, щодо нарахування позивачем відповідачу простроченої плати за обслуговування кредитом суд зазначає наступне. Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі плату плати (комісії) за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 1.5 кредитного договору від 13.04.2021 під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 4 Додатку № 1, як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Додатком № 1 до кредитного договору є Паспорт споживчого кредиту, у п. 4 якого зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості дорівнює 4,40% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку п. 5 % щомісячно від початкової суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена також п. 5 «Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність повернення» додатку № 1 до кредитного договору (колонка 7.4). Загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості у період з 13.05.2021 до 13.04.2024 сукупно складає 78566,40 грн, а позивач просить стягнути з відповідача прострочену плату за обслуговування кредиту, яка утворилася станом на 10.07.2024 у розмірі 76227,41 грн (а.с. 20). Таким чином, суд вважає, що встановивши у кредитному договорі № Z41.17428.007881749\~від 13.04.2021 сплату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 78566,40 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої плати, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 78566,40 грн є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого\~\~ [PERSON] (49600,00 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Водночас, АТ «Ідея Банк» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої плати за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які банком встановлена така плата. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в аналогічній справі за № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховані судом при ухваленні рішення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48236,45 грн, яка складається з наступного: 48222,80 грн прострочений борг; 13,65 грн прострочені проценти, при цьому прийшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача 76227,41 грн простроченої заборгованості за обслуговування кредиту. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 3028,00 грн. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 39 % від заявлених вимог, то у зв`язку із цим до стягнення з відповідача пропорційно задоволеним вимогам підлягають судові витрати у розмірі 1180,92 грн (розрахунок: 3028,00грн*51%).

Outcome: partial