Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Представник [PERSON] ,\~ [PERSON] \~адвокат Бурдоля\~В.В. звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить, стягнути з відповідача 3% річних за користування грошима та інфляційних втрат у загальному розмірі 494541,47 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 року по справі №2011/8284/12 [PERSON] засудженого за п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1,7 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі. Також задоволено цивільні позови та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 34533,80 грн. матеріальну шкоду та 150000 грн. моральну шкоду. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 150000 грн. моральну шкоду. На виконання вищевказаного судового рішення були видані виконавчі листи на підставі яких 23.05.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ були відкриті виконавчі провадження №51197834, №51197451. [INFO] боржник [PERSON] помер, у зв`язку із чим його донька [PERSON] звернулась до виконавця із заявою про закриття виконавчих проваджень. Дізнавшись про це, [PERSON] та [PERSON] звернулись із претензією до Шостої ХМДНК щодо майна померлого, які були зареєстровані та долучені до спадкової справи №808/2021. Із спадкової справи стало відомо, що спадкоємицею після смерті боржника є [PERSON] , донька [PERSON] . На підставі вищевикладеного [PERSON] та [PERSON] звернулись із позовом до [PERSON] про стягнення зі спадкоємця грошових коштів в межах спадкового майна, який постановою Харківського апеляційного суду від 07.11.2023 року був задоволений. Станом на дату подачу цього позову, рішення Харківського апеляційного суду від 07.11.2023 року залишається невиконаним, грошова компенсація, присуджена вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 року, позивачам не виплачена. У зв`язку з чим позивачі вважають, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні збитки у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за рішенням суду. Ухвалою суду від 05.03.2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.05.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивачі не з`явились, їх представник надав суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку проведено заочний розгляд даної справи\~згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 року по справі №2011/8284/12 [PERSON] засудженого за п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1,7 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі. Також задоволено цивільні позови та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 34533,80 грн. матеріальну шкоду та 150000 грн. моральну шкоду. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 150000 грн. моральну шкоду. На виконання вищевказаного судового рішення були видані виконавчі листи на підставі яких 23.05.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ були відкриті виконавчі провадження №51197834, №51197451. [INFO] боржник [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ), у зв`язку із чим його донька [PERSON] звернулась до виконавця із заявою про закриття виконавчих проваджень. Дізнавшись про це, [PERSON] та [PERSON] звернулись із претензією до Шостої ХМДНК щодо майна померлого, які були зареєстровані та долучені до спадкової справи №808/2021. Із спадкової справи стало відомо, що після смерті [PERSON] (матері [PERSON] ) [INFO] відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємицею, що прийняда спадщину є [PERSON] , донька [PERSON] та онука [PERSON] . На підставі вищевикладеного [PERSON] та [PERSON] звернулись із позовом до [PERSON] про стягнення зі спадкоємця грошових коштів в межах спадкового майна, який постановою Харківського апеляційного суду від 07.11.2023 року був задоволений. Станом на дату подачу цього позову, рішення Харківського апеляційного суду від 07.11.2023 року залишається невиконаним, грошова компенсація, присуджена вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 року, позивачам не виплачена. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішенням Харківського апеляційного\~суду від\~07.11.2023\~року та\~вироком Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкові від\~24.03.2014\~року підтверджується факт наявності боргу відповідача [PERSON] перед позивачами, тому такі обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Право позивачів вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту їх майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки відповідач своїх грошових зобов`язань на час звернення позивачів з позовом до суду не виконав, а тому ці зобов`язання не припинилися, тому позивачі просить стягнути три проценти річних за рік, починаючи з 09.03.2016 року та інфляційні витрати з період з 09.03.2016 року по 19.02.2022 року включно. З результатів розрахунку позивачів, вбачається, що 3% річних за суму боргу перед [PERSON] починаючи з 09.03.2016 року за рік складає 44017,89 гривень. Крім того, за результатом розрахунку з 09.03.2016 року до 19.02.2022 року включно інфляційні витрати складають 228778,50 гривень. З результатів розрахунку позивачів, вбачається, що 3% річних за суму боргу перед [PERSON] починаючи з 09.03.2016 року за рік складає 35780,37 гривень. Крім того, за результатом розрахунку з 09.03.2016 року до 19.02.2022 року включно інфляційні витрати складають 185964,71 гривень. Суд наголошує,\~що судове\~доказування -\~це діяльність\~учасників процесу\~при визначальній\~ролі суду\~по наданню,збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що відповідачем порушені грошові зобов`язання, а тому вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved