Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивачка 22.08.2024 звернулась до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі шлюб розірвано. Від даного шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на повному її забезпеченні. Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.04.2021 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно дітей та стягнуто аліменти на їх утримання. Згідно з матеріалами виконавчого провадження у відповідача склалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 49294,5 грн. Зазначає, що син [PERSON] є учнем 4Lкласу Комплексу шкіл №3 у [ADDRESS] за спеціальністю ІТ-технік. Термін навчання по 31.08.2025. Оскільки син навчається на денній формі, то фізично не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, також син має інвалідність за ступенем втрати працездатності, а тому потребує фінансової підтримки. Вважає, що відповідач, який призваний у ЗСУ під час мобілізації, може сплачувати аліменти на утримання сина на період його навчання. Представник позивачки в судове засідання не прибула, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач повторно не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. З заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав, суд вважає за можливе, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.04.2021 №285/4135/20 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на їх утримання по 2000 грн на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Як слідує з довідки, виданої Житомирським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ), згідно з матеріалами виконавчого провадження №66404515, відкритого 25.08.2021, про виконання виконавчого листа №285/4135/20 від 02.06.2021 станом на 12.08.2024 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 49294,50 грн. [PERSON] досяг повноліття, однак продовжує навчання у Комплексі шкіл №3 ім. В. Ліпінського і [ADDRESS] , Технікум №3 за спеціальністю ІТ-технік із 14.03.2022, є учнем 4L класу. Термін навчання по 31.08.2025, що підтверджується довідкою (а.с.12, переклад з польської мови на українську мову). Відповідно до рішення про ступінь інвалідності районної ради з питань оцінки інвалідності в м. Санок від 09.02.2024 [PERSON] встановлено інвалідність за ступенем втрати працездатності помірна та зазначено, що останній потребує забезпечення ортопедичними предметами, допоміжними засобами та технічною допомогою; користування соціальними, опікунськими, терапевтичними та реабілітаційними послугами (а.с.14, переклад з польської мови на українську мову). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання не надає. Згідно із частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України. Ураховуючи, що оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку синові, який продовжує навчання, враховуючи те, що син є особою з інвалідністю, який потребує забезпечення ортопедичними предметами, допоміжними засобами та технічною допомогою; користування соціальними, опікунськими, терапевтичними та реабілітаційними послугами, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати таку допомогу, відповідачем не надано, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в сумі 1211,20 грн. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved