Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою у сумі 572115,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2020 відповідач від розписку позичив у позивача грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США. На підставі вказаної розписки строк виконання зобов`язання закінчується 13.08.2022. Після спливу строку виконання зобов`язання відповідач перестав виходити на зв`язок, на смс теж не відповідає. 27.07.2023 на адресу відповідача було направлено претензію. 02.12.2023 від відповідача надійшов лист, у якому він просив зачекати з поверненням боргу до 01.03.2024. До сьогоднішнього дня відповідач не повернув отриманні від позивача грошові кошти, ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Загальна сума боргу складає 15000,00 доларів США, що на час пред`явлення позову еквівалентно офіційного курсу валют Міністерства фінансів України станом на 11.03.2024 складає 38,141 грн. за 1 долар США, отже сума заборгованості становить 572115,00 грн. За такого, позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.04.2024 позовну заяву\~ прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 23.10.2024, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач 29.05.2024 надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що доповнень та додаткових клопотань не має. Відповідач причин неявки суду не повідомив та правом на подання відзиву не скористався. Про належне повідомлення відповідача про розгляд справи по суті свідчить зворотне повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 13.08.2020 між сторонами було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у борг в розмірі 15000,00 доларів США, які [PERSON] зобов`язався повернути позивачу у повному обсязі до 13.08.2022. Зі змісту\~позовної заяви\~вбачається,\~що відповідач свої зобов`язання не виконав та суму позики добровільно в установлений строк йому не повернув. Вказані обставини відповідачем не спростовано. 28.07.2023 відповідач отримав від позивача претензію про повернення коштів за договором позики, строк повернення яких сплинув 13.08.2022, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номером №5402807118950. В матеріалах справи міститься заява від імені [PERSON] від 30.10.2023 в якій він повідомив позивача, що не піднімає трубку, оскільки йому немає що сказати позивачу. Повідомив, що зараз не знає коли зможе повернути йому борг, та зазначив, що до 1 березня намагатиметься вирішити це питання, але не може цього обіцяти. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами частини першої статті 14\~ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у\~\~частині першій статті 628\~\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання за статтею 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Необхідно зауважити, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позивач виконав своє зобов`язання передати у власність відповідачу грошові кошти, що підтверджується борговою розпискою, в якій зазначено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №369/3340/16-ц від 22.08.2019 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Стаття 99 Конституції України\~визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду, наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17, а підстав для відступу від нього відсутні. Будь яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачем\~до суду не надходило. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до\~статті 617 ЦК України. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав\~взяті на\~себе зобов`язання\~та не\~повернув суму\~позики у\~строк,\~визначений договором\~позики від\~13.08.2020,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у гривневій сумі, еквівалентній 15000,00 доларів США підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, суд вважає за доцільне визначити гривневий еквівалент заборгованості співвідносно до офіційного курсу Національного Банку України, що встановлено для долару США станом на 11.03.2024 (оскільки саме ця дата визначена позивачем). Курс долару США відносно гривні станом на 11.03.2024 становив 38,141 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що належить стягнути з відповідача на користь позивача складає 572115,00 грн. (15000,00*38,141). За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі\~статті\~141\~ЦПК України\~з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~5721,15\~грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved