Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 24.02.2022 року дитина постійно проживає з батьком за межами території України у м. Едмонтон Канада та знаходиться повністю на утриманні батька. З посиланням на відповідні правові норми, просить суд, стягувати аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей щомісячно до їх повноліття, починаючи стягнення з 24.02.2022 р. Також просив стягнути аліменти за минулий час у розмірі 133262 грн. за період з 24.02.2022 по до часу подання позову, оскільки він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки , шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Лабовкін О.О. у судовому засіданні провив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає вимоги необґрунтованими та недоведеними. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.05.2007 року, актовий запис № 382. Згідно заяви від 02.03.2022 до компетентних органів, [PERSON] підтверджує що за взаємною згодою батько [PERSON] самостійно виховує дитину [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні та додатково підтверджує свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон до республіки Польщі, на період з 02.03.2022 по 02.03.2024, з метою навчання, лікування та відпочинку в супроводі [PERSON] .. Із матеріалів справи вбачається, що наразі неповнолітній [PERSON] , [INFO] разом із позивачем проживають у м. Едмонтон Канада, що не заперечується відповідачем. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані зі стягненням аліментів на утримання сина із матері дитини на користь батька. Угоди про добровільну сплату аліментів та їх розмір між сторонами не досягнуто. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У\~статті 51 Конституції України\~закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі\~статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою\~статті 181 Сімейного кодексу України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою\~статті 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої\~статті 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою\~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою\~статті 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, обов`язок відповідачки утримувати неповнолітнього сина, суд вважає що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину за минулий час, а саме з 24.02.2022 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2ст.\~191\~СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивач не надав належних і допустимих доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, а остання ухилялась від їх сплати. Вживання заходів щодо стягнення аліментів за судовим наказом від 15.03.2021 року не свідчить, що позивач звертався з моменту проживання сина з ним до відповідачки з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини з 24.02.2022 року. Таким чином, правові підстави для задоволення позову у цій частині відсутні. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.. Крім того в матеріалах справи наявна заява позивача від 03.06.2024 про роз`яснення рішення суду від 06.03.2024, яку слід залишити без розгляду, оскільки ухвалою судді від 06.03.2024 було лише вирішено прийняти позову та відкрити провадження по справі, а тому зазначена ухвала не потребує роз`яснення.

Outcome: partial