Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом згідно із прохальною частиною якого просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, а також вирішити питання стосовно стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільних дітей. У обґрунтування позову заявниця повідомила, що сторони із 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у позивачки та відповідача народилися діти донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, [PERSON] зазначає, що протягом тривалого проміжку часу сторони конфліктують. Зазначений перебіг подій унеможливлює їх подальше спільне проживання, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Окрім того, спільні діти сторін проживають разом із матір`ю. Водночас відповідач добровільно не надає будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання, а тому [PERSON] просить суд вирішити питання стосовно стягнення із [PERSON] аліментів на утримання спільних дітей. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про існування цього судового провадження, відзиву на позовну заяву не подав та будь-яким іншим чином свого ставлення щодо заявлених вимог не висловив. Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивачка є громадянкою України, отримувала код платника податків та має зареєстроване місце проживання. 16 липня 2011 року між сторонами укладений шлюб. [INFO] народилася [PERSON] батьком якої є відповідач, а матір`ю позивачка. [INFO] народився [PERSON] батьком якого є відповідач, а матір`ю позивачка. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області № 627 від 28 серпня 2024 року діти сторін мають спільне зареєстроване місце проживання разом із матір`ю. Правовідносини між сторонам врегульовані наступними положеннями законодавства України. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша та друга статті 27 Конвенції про права дитини). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина друга статті 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1, 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ЦПК). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу, на переконання суду, неможливе. Щодо інших вимог суд зазначає, що освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільних дітей у заявленому розмірі. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати, що пов`язані із розглядом справи і складаються із сум сплаченого судового збору. Окрім цього, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved