Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2003 року по 2011 рік він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] (з 15.12.2020 змінив прізвище на [PERSON] ). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року у справі № 754/11357/22 стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на період його навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років: 06.09.2027, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), шомісячно, починаючи з 29.11.2022 року. Рішення суду перебуває на примусовому виконанні, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Як зазначає позивач, на даний час його матеріальне становище значно погіршилося, у зв`язку зі зміною його сімейного стану. 29.07.2023 року він уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . Його дружина з серпня 2018 року не працює, з березня поточного року після народження їхнього сина Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат їй нараховується та виплачується допомога при народженні дитини, передбачена чинним законодавством України. Його дружина перебуває на його утриманні, не може працювати до досягнення сином трирічного віку, тому у шлюбі зросли витрати на утримання його нової сім`ї (дружини та новонародженого сина). Крім того, відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року у справі № 759/21874/21 він також сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року, і до повноліття дитини. Крім того, він утримує також двох своїх непрацездатних батьків: батько - [PERSON] , 1953 року народження, що є особою з інвалідністю II групи з 26 липня 2007 року, та матір - [PERSON] , 1955 року народження, що є особою з інвалідністю II групи з 13 червня 2019 року, які потребують постійного прийняття ліків та лікування, а їх майновий стан не дозволяє підтримувати достатній життєвий рівень. Позивач вказує на те, що встановлені рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року у справі № 754/11357/22 та Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2020 року у справі № 759/6073/20 розміри аліментів, які він сплачую на сьогодні на утримання його двох старших дітей, складають 50% всіх видів заробітку (доходу), що ставлять у нерівне становище наряду з іншими його третю дитину, на яку з огляду на вказані вище обставини для достатнього рівня її життя та розвитку він не може виділяти щомісячно 1/4 свого заробітку, оскільки на його утриманні, крім сина, перебувають на даний час не працююча дружина, що доглядає за новонародженим, та непрацездатні батьки, що є особами з інвалідністю II групи. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2023 року у справі № 754/11357/22 та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на період його навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років: 06.09.2027 року, аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в похальній частині позовної заяви просить слухати справу в його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила розглядати справу в її відсутність. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій позовні вимоги визнав та просив задовольнити, а також розглянути справу в його відсутність. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20.02.2023 року у справі № 754/11357/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на період його навчання але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років: 06.09.2027 року, аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 29.11.2022 року. Крім того, відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 30.11.2024 року у справі № 759/21874/21 з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року і до повноліття дитини. Згідно довідки Головного сервісного центру МВС від 30.08.2024 року № 31/26-2715, станом на 30.08.2024 року у [PERSON] заборгованість по аліментам відсутня. З матеріалів справи також вбачається, що 29.07.2023 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на погіршення майнового стану після укладення нового шлюбу та народження дитини, а також перебування на його утриманні дружини та непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення, відповідно до статті 192 СК України, посилається на зміну свого сімейного та майнового стану в зв`язку із укладенням шлюбу та народженням дитини. Наведені обставини та докази свідчать про те, що матеріальний стан позивача дійсно з лютого 2024 року змінився в бік погіршення, а тому вбачаються підстави для задоволення позову. При цьому суд відхиляє посилання позивача на утримання ним своїх непрацездатних батьків, оскільки позивачем в цій частині не надано належних доказів. Також, суд враховує і визнання відповідачем позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини саме до розміру 1/6 частки від його доходів. При цьому, суд враховує інтереси усіх дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved