Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

10.09.2024 р. до суду надійшов вказаний позов. Предметом позову є стягнення кредитної заборгованості в розмірі 96 366,67 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 18.09.2024 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.65). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачам направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, які повернуті до суду з відміткою Укрпошти, за закінченням терміну зберігання. Відповідачі заяв із запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направили. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 26.04.2024 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 26-04-2024-1 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого позивач надав у позику грошові кошти на загальну суму 52000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 60% (тип процентної ставки - фіксована). Відповідно до договору кредит надається строком на дванадцять місяців. Додатком до договору №1 встановлено графік розрахунків. П. 7.1 договору передбачає, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення графіків розрахунку, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит автоматично вимзнається кредитом з підвищеним ризиком, протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком відсотки користування кредитом нараховуються в розмірі 540 відсотків річних користування кредитом. З метою забезпечення виконань зобов`язань відповідача, які виникли з договору № 26-04-2024-1 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідач [PERSON] та позивач уклали 26.04.2024 р. договір застави транспортного засобу. Відповідач, на підставі договору №ВО 2326-04-2024 про надання послуг зі встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 26.04.2024 року, отримав послугу вартістю 2000, 00 грн. з встановлення на автомобілі обладнання, що ним орендовано, на підставі договору оренди обладнання від 26.04.20240. № ОО 26-04-2024-01. 26.04.2024 року ТОВ «Гелексі Фінанс» перерахувало кошти у розмірі 50000, 00 грн. на [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №15083 та ФОП [PERSON] 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15084. З метою виконання зобов`янь за договором 26.04.2024 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки. Згідно якого останній зобов`язався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають із договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 26-04-2024-01 від 26.04.2024 р. укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] . Як зазначив позивач на виконання вимог договору [PERSON] 27.05.2024 р. здійснила платіж на суму 2600,00 грн. В подальшому [PERSON] не виконувала зобов`язання та внаслідок чого утворилась заборгованість та станом на 27.08.2024 р. становить 59 886,67 грн., та складається з 52 000,00 грн. - тіло кредиту, 7 886,67 грн. - заборгованість по відсоткам. Також нараховано за договором застави транспортного засобу штраф у розмірі 36 480,00 грн. ТОВ «Гелексі Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув. Положеннями ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ч. 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наведених обставин даної справи вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. Позивачем, надані докази на підтвердження обставин виконання ним договірних зобов`язань повністю, та докази часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором. Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 27.08.2024 заборгованість перед позивачем становить 59 886,67 грн., що складається з суми кредиту - 52 000,00 грн., процентів - 7 886,67 грн. та штрафу за Договором застави транспортного засобу у сумі 36 480,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачами, які не скористались своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідачів не спростовано заявлені позивачем позовні вимоги. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу стягнути судові витрати, матеріалаи справи містять відомості лише про понесення судових витрат у вигляді сплати судового збору у розмірі 3028 грн., які підлягають стягненню з кожного з відповідачів по 1514 грн. на користь позивача. Матеріали справи не містять даних про понесення інших судові витрати, пов`язані з розглядом справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved