Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

20 березня 2024 року представник позивача адвокат Сайко Ю.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, яким просить суд :зняти заборону відчуження (архівний запис) з житлового будинку, щознаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка встановлена Броварською міською державною нотаріальною конторою на підставі: «повідомлення, 5, 30 липня 1959 року, Завод ливарно-прокатний», та у зв`язку з цим виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №77826. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим [PERSON] державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори 01 березня 1989 року за зареєстрованим №466 та зареєстрованим Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації 10 березня 1989 року є власником домоволодіння в [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на вищевказаний будинок, оформленого 14 грудня 2023 року КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації», об`єкт нерухомого майна побудовано у 1964 році. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №362470356, 23 липня 2004 року Броварською міською державною конторою на підставі «повідомлення, 5, 30 липня 1959 року, Завод ливарно-прокатний» накладено заборону відчуження на домоволодіння [ADDRESS] про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис за № 77826. Інформація щодо місцезнаходження архівних документів Заводу ливарно-прокатного (місто Бориспіль Київської області) відсутня. Тому, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строк для їх реалізації. 18 вересня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Натомість представник позивача подав заяву, якою просив суд позовну заяву задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутність. Від представника відповідача Першої броварської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, виданим державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори 01 березня 1989 року за зареєстрованим №466 та зареєстрованим Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації 10 березня 1989 року (а.с. 10-12). Дане домоволодіння побудоване у 1964 році, що підтверджується копією технічного паспорта виданим КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» 14 грудня 2023 року (а.с. 12-16). Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 362470356, 23 липня 2004 року за № 77826 Броварською міською державною нотаріальною конторою внесено заборону (архівний запис), підстава: обтяження повідомлення, 5, 30 липня 1959, Завод ливарно-прокатний, об`єкт обтяження : [ADDRESS] (а.с. 18-19). Згідно листа державного архіву Київської області № 01-43/222 від 02 лютого 2024 року встановлено, що документи Заводу ливарно-прокатного (м. Бориспіль Київської області) на зберігання д державного архіву не надходили (а.с. 26). Згідно інформацію Київського обласного державного нотаріального архіву № 893 від 06 травня 2024 року, згідно Реєстру для реєстрації заборон Броварської міської державної нотаріальної контори існує запис про накладення заборони за адресою: [ADDRESS] , прізвище, ім`я та по батькові особи,яка отримала позику [PERSON] . Копії документів на підставі яких було накладено зазначену заборону та інші відомості відсутні. Відповідно до листа КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» № 249 від 06 лютого 2024 року встановлено, що станом на 01 березня 1989 року на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] по реєстровим книгам бюро технічної інвентаризації право власності за громадянином [PERSON] не реєструвалось (а.с. 29). Позивач [PERSON] в Єдиного реєстру боржників інформація боржником не значиться (а.с. 30). Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У статті 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На підставі наведеного суд приходить висновку, що наявна заборона порушує права позивача, так як вона не має можливості розпоряджатися майном. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в забороні відчуження житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] . На час розгляду справи встановлено, що виконавчих проваджень по відношенню до [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з - під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відповідно Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року за № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10 червня 1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність заборони на відчуження майна позивача, неможливість скасування заборони в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про даної заборони, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такої заборони, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved