Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, про зміну розміру аліментів. В обґрунтування якого зазначила, що рішенням від 12.06.2016 р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.06.2016р. і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням від 05.12.2017р. Лозівського міськрайонного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06.11.2019р. [PERSON] було позбавлено батьківських прав. На даний час дитина зареєстрована та проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Наразі відповідач сплачує аліменти в розмірі 1 000,00 грн. Позивачу відомо, що на даний час батько її сина є військовослужбовцем ЗСУ. Таким чином, матеріальний стан відповідача по справі змінився, оскільки він на час звернення до суду в червні 2016 р. не працював, тому вона, як стягувач, просила суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, а на даний час відповідач проходить військову службу і має стабільне грошове забезпечення та має можливість сплачувати аліменти в більшій сумі ніж ті, яку були стягнуті з нього згідно судового рішення від 12.06.2016 року. Крім вищезазначеного, у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг зросли витрати на утримання дитину. Сума аліментів в розмірі 1000,00 грн. є недостатньою для утримання дитини, придбання для неї продуктів харчування, одягу, засобів гігієни та ін. На підставі викладеного просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття на частину заробітної плати (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у разі наявності належних на те підстав не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. З заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради №4202 від 21.08.2024 року дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 24.10.2016 року відповідно до рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області №629/2509/16-ц було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі, які складають 1000 грн., щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 24 червня 2016 року і до досягнення дитини повноліття, яке настане [INFO] . Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 06.11.2019 року заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області позбавлено батьківських прав [PERSON] , щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №51635 від 15.08.2024 року, сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.08.2024 становить 34060,54 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч.ч. 1-2 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів ґрунтуються на зростанні потреб у дитини з віком, зміні цін на продукти, одяг, а також покращення матеріального становища платника аліментів. При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, і приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Крім того, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі на дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. Отже мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 1598,00 грн. Таким чином, розмір аліментів в твердій грошовій сумі присуджені рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2016 року в розмірі 1000 грн., є меншим від мінімального розміру аліментів на одну дитину, що на думку суду є порушенням прав дитини. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу стягнення, визначених раніше судом аліментів, а саме на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved