Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

22 серпня 2024 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів і просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 11170,19 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15 серпня 2024 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона та відповідач 25.07.2015 року зареєстрували шлюб. В шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. На даний час стосунки сторін фактично припинені, живуть окремо. Дитина знаходяться повністю на утриманні позивача. Дитина має вади зі здоров`ям з народження, про які відомо батькові та постійно потребує його участі у витратах на посилене харчування, терапію, лікування , обстеження та оздоровлення дитини. Усіма питаннями щодо оздоровлення дитини та фінансові видатки вирішує, як правило, одноособово позивач мати дитини. Позивач самостійно не зможе забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому батько (відповідач), який зоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти своїй дитині в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку у розмірі 11170,19 грн. Відповідач здоровий та працездатний, має постійну роботу у якості військовослужбовця Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». В зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.08.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2015 року сторони уклали шлюб. У позивача та відповідача народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №38 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 15.01.2016 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Як зазначено позивачем та не заперечується стороною відповідача, сторони проживають окремо. Мати з дитиною проживають за місце реєстрації проживання (а.с. 13, 14). На підтвердження стану здоров`я дитини надана довідка ЛКК №40 від 14.05.2024, відповідно до висновкам [PERSON] , 02.01.2016 потребує дообстеження в медичному республіканському центрі ОхматДит та подальшій корекції в лікуванні. Продовження лікування в спец кліниці, санаторно-курортного лікування та постійного профілактичного лікування (а.с. 15). Даний факт відповідачем не заперечується, крім того [PERSON] зазначено, що відповідач військовослужбовець Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що підтверджується копією довідки про доходи. Згідно довідки [PERSON] за період часу з травня 2023 по травень 2024 року включно, отримав грошове забезпечення за період з травня 2023 по травень 2024 року у розмірі 580849,62 (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 цієї статті визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Так враховуючи\~надані докази,\~і встановлені\~судом обставини,\~а також\~відсутність відзиву\~і відповідних\~підтверджених доказами\~заперечень з\~боку відповідача\~ [PERSON] з посиланням на відповідні докази стосовно його стану здоров`я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у твердій грошовій сумі в розмірі 11172,19 грн., які підлягають задоволенню. В позові позивач просить стянути аліменти з 15 серпня 2024 року, при цьому з позовом звернулась до суду 22 серпня 2024 року. На виконання вимог ч.2 ст. 191 СК України, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, тому відсутні підстави стягнення аліментів за минулий час. Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved