Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні\~2023\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12 лютого 2021 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-2585549, згідно якого відповідач одержала кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом у сумі 8 000 грн., строком дії кредитної лінії 10 днів, до 22 лютого 2021 року, та зі сплатою відсотків у визначеному договором розмірі. 22 грудня 2022 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 22122022/2, за яким на користь позивача відступлене право грошової вимоги до боржника [PERSON] у загальному розмірі 19 200 грн., з яких: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 11 200 грн. сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на невиконання [PERSON] умов вищевикладеного кредитного договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 00-2585549 від 12 лютого 2021 року у загальному розмірі 19 200 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~684 грн. Заперечення відповідача 05 лютого 2024 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому остання заперечувала проти заявлених вимог, зазначила, що вважає даний позов надуманим, вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалася на те, що позивачем не надано первинних документів щодо надання кредиту, відповідно відсутня можливість перевірити чи виникла зазначена у позові заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Також вказувала на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано до суду доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, [PERSON] зазначила, що сума боргу за договором визначена поза терміном кредитувала, оскільки згідно позовної заяви заборгованість складає у загальному розмірі 19\~200 грн., а орієнтовна загальна вартість кредиту згідно Додатку № 1 до договору визначена у розмірі 9\~120 грн. Звертала увагу суму на те, що жодних доказів стосовно продовження договору позивачем не надано, й розрахунок, долучений позивачем до позову, не містить інформації щодо формування суми боргу та за який період відбувалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами. З наведених підстав, просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений ухвалою суду строк, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до кредитного договору № 00-2585549, укладеного 12 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та [PERSON] , остання отримала кредит на суму 8 000 грн., строком на 10 днів, до 22.02.2021, зі сплатою відсотків у розмірі 1,40 % на день (504,00% річних) (а.с. 5-7). Згідно п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За змістом п. 1.3.1 договору строк дії кредиту автоматично продовжується на 10 днів, у випадку, якщо по день повернення кредиту (включно) позичальник здійснив оплату заборгованості по договору на суму не менше суми процентів, що розраховані виходячи з кількості днів, що встановлені в п. 1.3 договору та передували (поспіль) дню повернення кредиту (включно). У п. 1.8. сторони погодили умови пролонгації строку кредиту, яка може бути здійснена за бажанням позичальника. Відповідно до п. 2.2 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 8\~000 грн. позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. У Додатку № 1 до кредитного договору № 00-2585549 від 12 лютого 2021 року сторонами погоджено Графік платежів, а також визначено орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 9\~120 грн., яка також зазначена у пункті 1.7 договору. Згідно повідомлення ТОВ «Бестпей» від 07.04.2023, 12.02.2021 на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , зазначений у кредитному договорі, перераховано суму кредиту у розмірі 8\~000 грн., номер транзакції 281453642. На ім`я відповідача [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» емітовано картку № [NUMBER] , на котру 12.02.2021 здійснено переказ коштів на суму 8\~000 грн, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-240717/43958 від 24.07.2024, а також випискою по вищевказаному рахунку за період з 12.02.2021 по 15.02.2021. Відповідно до договору факторингу № 22122022/2, укладеного 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а ТОВ «Качай гроші» зобов`язується відступити на користь позивача права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. За змістом п. 3.1 вищевказаного договору факторингу, сума фінансування складає 285\~433,97 грн. та сплачена позивачем ТОВ «Качай гроші» згідно платіжної інструкції № 19189 від 27.12.2022. Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, заборгованість [PERSON] за договором № 00-2585549 становить 19 200 грн., з яких: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 200 грн. сума заборгованості за процентами за користування кредитом (а.с. 99-101). З наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] належним чином договірні зобов`язання не виконала, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість за кредитним договором № 00-2585549 від 12 лютого 2021 року у загальному розмірі 19 200 грн., з яких: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 200 грн. сума заборгованості за процентами за користування кредитом (а.с. 15, 87-88). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклала вищезазначений договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний кредитний договір № 00-2585549 від 12 лютого 2021 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Щодо аргументів відповідача щодо недоведеності факту укладення кредитного договору, то суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Зазначений вище кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні цього договору з [PERSON] кредитодавець дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договір був укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, й відповідачем таких не надано. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Крім того, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. саме [PERSON] , оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується повідомленням ТОВ «Бестпей» від 07.04.2023, листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-240717/43958 від 24.07.2024, а також випискою по вищевказаному рахунку за період з 12.02.2021 по 15.02.2021. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо поданого відповідачем клопотання про перевірку судом оригіналів електронних доказів та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ст. 100 ЦПК України, то суд дійшов наступного висновку. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Судом взято до уваги додаткові пояснення позивача на ухвалу про витребування доказів, й сумнівів щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу у суду немає. Інші доводи та заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, з копії кредитного договору № 00-2585549 від 12 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] одержала від ТОВ «Качай Гроші» кредит на суму 8 000 грн., строком на 10 днів, тобто до 22.02.2021. У п. 1.7 договору та Додатку № 1 до вищевказаного договору визначена загальна вартість кредиту у розмірі 9 120 грн., з яких 8\~000 грн. тіло кредиту, 1\~120 грн. проценти за користування кредитними коштами. З наявних в матеріалах справи доказів видно, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, нарахування та\~стягнення процентів за користування кредитом із відповідача [PERSON] поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк дії договору встановлено його умовами, проценти після закінчення строку дії договору, тобто після 22.02.2021, нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за договором у розмірі загальної вартості кредиту. Таким чином, стягненню із [PERSON] підлягає заборгованість за кредитним договором № 00-2585549 від 12 лютого 2021 року у розмірі 9 120 грн., з яких 8\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 1 120 грн. заборгованість за процентами. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 46481 від 17 жовтня 2023 року (а.с. 30). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1 275 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial