Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Бочаров О.М. звернувяс до суду з позовною заявою до ТОВ «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що позивач дізналася, що 18.10.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. за №105995 від 08.06.2021р. про стягнення несплачених в строк коштів наданих за договором №AG7180605 в розмірі 22 851.17 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, а тому не підлягає виконанню, оскільки відсутні докази безспірності розміру суми заборгованості за кредитним договором, крім того, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не врахував того, що виконавчий напис вчиняється на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, однак належних доказів нотаріального посвідчення кредитного договору матеріали справи не містять. На думку позивача, виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, тому його необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того позивач просить стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7800 грн. Ухвалою судді від 08.08.2024р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував повністю, вказуючи, що вчинення виконавчого напису нотаріусом було здійснено відповідно до норм чинного законодавства. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Порядком, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 р. за №1172. При цьому нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язків учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості, яка зазначена в оспорюваному виконавчому написі, крім того, вказану заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначав жодної обставини, яка б свідчили про протилежне. Також відповідач надав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу у якому вказував, що розрахунок позивача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не відповідає складності даної справи, а також значно перевищує середньоденну заробітну плату в регіоні, в якому працює адвокат позивача. На думку представника відповідача, витрати по часу, наприклад на половину робочого дня повинні були складати 357.71 грн. виходячи із розміру середньої заробітної плати за день в регіоні, але аж ніяк не 7800 грн. за справу незначної складності. Також до позовної заяви не подано допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, а тому відповідач просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача до суду надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Належним чином повідомлений про час, місце та суть позовних вимог відповідач, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки відповідач надав суду відзив на позовну заяву у якому виклав свої доводи та заперечення проти позивних вимог та скористався своїм правом на надання відповідних доказів, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи треті особи в судове засідання не звилися, жодних клопотань чи заяв суду не дали, хоча судом вжито усіх доступних заходів для належного повідомлення третіх осіб про суть спору та дату судового засідання, а саме шляхом направлення відповідної кореспонденції засобами поштового зв`язку на адресу місця знаходження третіх осіб. За таких обставин суд вважає за можливе\~ розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З копії наявного в матеріалах справи виконавчого напису вбачається, що 08.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №105995 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №AG7180605 від 05.02.2019р., на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.08.2019 по 07.06.2021р. Сума заборгованості складає 22 851.17 грн., з яких: 13\~756.44 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9044.73 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Також із вказаного виконавчого напису вбачається, що кредитний договір №AG7180605 від 05.02.2019р. був укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК Дінеро», яка відступила своє право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу №22-08/19 від 22.08.2019р. За заявою стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» та на підставі даного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. від 18.10.2021 року було відкрито виконавче провадження №67172333. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.01.2024р. замінено стягувача у виконавчому провадженні №67172333 з примусового виконання виконавчого напису №105995, з ТОВ «Вердикт капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс». Позивачем надано копію паспорту споживчого кредиту та спеціальні умови договору позики №AG7180605, а також додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG7180605. Як вбачається із змісту вказаних умов, даний договір підписано сторонами відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», дані про нотаріальне посвідчення цього договору відсутні. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1.3 Глави 16 розділу II Порядку). У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №361/1488/19 сформульована правова позиція про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або висловити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Аналогічні висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі №750/3781/20, де вказано, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887пс17 від 05 липня 2017 року. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка виникла на підставі нотаріально не посвідченого договору. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61- 16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61- 12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, вказала, що кредитний договір,\~ який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку\~ документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно- правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Позивач наполягає, що заборгованість не є безспірною, її не повідомляли ні про наявність заборгованості ні про намір вчинення виконавчого напису нотаріуса. Жодних доказів належного розміру заборгованості, порядку її нарахування, належно розрахованого періоду за який вона виникла, тощо матеріали справи не містять та відповідачем їх надано не були, хоча останній не був позбавлений права на подання таких доказів. У матеріалах справи відсутні відомості, що нотаріус перед вчиненням виконавчого напису з`ясовував у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем (боржником) вимоги про усунення порушень за кредитним договором, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал», зазначений у написі, є безспірним. На відсутність безспірної заборгованості вказує також те, що позивач звернулась до суду після початку вчинення приватним виконавцем дій, спрямованих на стягнення з неї заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечивши правомірність вчинення виконавчого напису, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Ні відповідач, ні нотаріус не надав суду доказів наявності безспірної заборгованості у позивача на час вчинення виконавчого напису; документів, що стали підставою для вчинення спірного виконавчого напису; підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, які необхідні для вчинення виконавчого напису та головне нотаріального посвідчення договору позики. У даній\~справі \~позивачем надано\~ копію\~ кредитного\~договору,\~який не\~посвідчений нотаріально,\~крім того\~вказаний договір\~укладався в\~електронній формі. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, що також відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2020 року по справі № 158/2157/17. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус, по-перше: не перевірив наявність права вимоги у стягувача до боржника; по-друге: не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості; втретє: вчинив виконавчий напис на підставі договору, який не містить ознак того, що він був посвідчений нотаріально. Водночас відповідачем не надано суду доказів його нотаріального посвідчення. Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено та відповідачем не спростовано порушення встановленої законом процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подачу позову у сумі 1211,20 грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу до матеріалів позовної заяви долучено копію договору про надання правової допомоги №67/2023 від 16.11.2023, укладеного між позивачем та адвокатом. Договором визначено його істотні умови. Так, сторони досягли згоди щодо предмету договору, обов`язків сторін, порядку розрахунків та інших умов. Згідно доданого детального опису робіт (надання послуг) наданих відповідно до договору про надання правової допомоги №67/2023 від 16.11.2023р., загальна сума витрат на професійну правничу допомогу склала 7800 грн. та складається із надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та становить 1300 грн. за 1 год.; написання позовної заяви и про визнання виконавчого напису №105995 від 08.06.2021р. таким, що не підлягає виконанню та становить 5200 грн., за 2 год.; адвокатський запит, що становить 1300 грн. за 1 год. Згідно копії акту від 15.04.2024р. прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №67/2023 від 16.11.2023 сторони склали цей акт про те, що роботи по договору про надання правової допомоги №67/2023 виконано якісно, в повному обсязі та в стро, згідно з умовами зазначеного вище договору. За виконану роботу клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 7800 грн.. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: \~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); \~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); \~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас, суд враховує правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), відповідно до якого з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У постановах Верховного Суду від 16.05.2019 по справі №823/2638/18 та від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 зроблено висновок про те, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду по справі №910/15944/17 від 24.01.2019. Суд погоджується із твердженням сторони відповідача про неспівмірність витрат адвоката на професійну правничу допомогу, враховуючи категорію та складність справи, тривалість її розгляду та те, що вказана справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зважаючи на положення статті 133, 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих адвокатом Бочаровим О.М. послуг, зважаючи на категорію та юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, наявність заперечень сторони відповідача, з урахуванням характеру виконаної роботи, враховуючи обсяг та зміст поданих стороною позивача документів, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат і ринкових цін юридичних послуг, суд вважає, що сума витрат на юридичну допомогу підлягає зменшенню та з відповідача належить стягнути витрати на юридичну допомогу в розмірі 5000.00 грн.

Outcome: approved