Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

08.10.2024 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з метою призначення їй пенсії вона звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та надала відповідні документи. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в її трудовій книжці серії [NUMBER] від 01.03.1979 року, виданій СРСР, її ім`я записано на російській мові « [PERSON] », а у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2002 року - « [PERSON] ». Згідно паспорта громадянина України її ім`я [PERSON] . Крім того, вказує, що при подачі документів до ГУ ПФУ у Волинській області нею також було подано іншу трудову книжку серії [NUMBER] від 25.08.1980 року, яка врахована для призначення пенсії, оскільки у ній є відмітка про шлюб. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документа трудової книжки серії [NUMBER] від 01.03.1979 року. До початку судового засідання представником заявника було подано до суду заяву, відповідно до якої він просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] з метою оформлення пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернулася до органу ПФУ із відповідною заявою, до якої нею було додано пакет документів та з-поміж іншого, трудову книжку серії [NUMBER] від 01.03.1979 року . Однак, вищевказаний документ не було враховано до страхового стажу заявниці, оскільки такий виданий на ім`я « [PERSON] », у той час, коли у свідоцтві про шлюб її прізвище вказано « [PERSON] ». Вищевказана обставина стала підставою для звернення до суду з даними вимогами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, факт належності [PERSON] трудової книжки серії [NUMBER] від 01.03.1979 року підтверджується наступними доказами: паспортом громадянина України [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] ; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ; трудовою книжкою серії [NUMBER] від 25.08.1980 року. Встановлення належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією свого права на призначення пенсії. Разом з тим, в позасудовому порядку заявниця позбавлена можливості встановити той факт, що трудова книжка серії [NUMBER] від 01.03.1979 року, належить саме їй. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved