Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що 20.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . З 01.12.2014 року сторони фактично стали проживати окремо. Через деякий час вони помирились і [INFO] у них народився ще один син [PERSON] . Проте, спільне життя не склалося і з грудня 2017 року сторони остаточно припинили сімейні стосунки і стали проживати окремо. З того часу діти проживають разом з матір`ю. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.11.2018 року (справа 180/1794/18) шлюб між сторонами був розірваний. Протягом останніх 6 років батько з дітьми не спілкувався, участі у їх вихованні не приймав, життям та здоров`ям дітей не цікавився. Матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей [PERSON] не надавав, дітей позивач утримувала самостійно. З цих підстав просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник надав заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 20.03.2014 року по 05.11.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.11.2018 року (справа 180/1794/18), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.20). Згідно судового наказу, виданого 01.02.2019 року Апостолівським райсудом Дніпропетровської області (справа №171/190/19), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 31.01.2019 року (а.с.15). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 05.03.2019 року, державним виконавцем Марганецького міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мамедовою Ю.О. відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №171/190/19, виданого 01.02.2019р. Апостолівським райсудом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частин виплат (а.с.21). Згідно рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів свого заробітку (доходу) (а.с.17-18). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.07.2023 року, наданого державним виконавцем Марганецького міського ВДВС, за [PERSON] рахується заборгованість по аліментним платежам по виконавчому листу №171/190/19 і станом на 24.07.2023 року становить 55226,30 грн. (а.с.8-9). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31.05.2023 року, наданого державним виконавцем Марганецького міського ВДВС, за [PERSON] рахується заборгованість по аліментним платежам по виконавчому листу №171/190/19 і станом на 31.05.2023 року становить 88464,30 грн. (а.с.10-11). Згідно Акту від 26.12.2022 року, за адресою - [ADDRESS] , з [PERSON] зареєстровані та проживають діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] з 2019 року не зареєстрований та не проживає, участі у вихованні дітей матеріально і фізично не приймає (а.с.13). Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради №15/20-682 від 01.06.2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , служба вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач не виконує покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не допомагає своїй дитині, не здійснює її виховання, не бере участі у її житті, не цікавиться ні фізичним, ні духовним здоров`ям, не спілкується з дитиною. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Матеріально не допомагає позивачці утримувати сина. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved