Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

19.02.2024 року позивач в особі свого представника за електронною довіреністю [PERSON] засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №9304163 від 04.02.2023 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», на суму 56475,00 грн., з яких 15000,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 40725,00 грн. прострочена заборгованість за процентами та 750,00 грн. прострочена заборгованість за комісією, право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі у розмірі 2422,20 грн. Ухвалою судді в даному складі суду від 27.02.2024 року підсудність справи було змінено на Лозівський міськрайонний суд Харківської області, оскільки суддя на підставі даних Єдиного державного демографічного реєстру встановив проживання відповідача на території Лозівської міської ради Лозівського району Харківської області (а.с.32). На підставі відповіді Картамиського старостинського округу Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області від 05.04.2024 року було встановлено проживання відповідача за адресою, вказаною позивачем на території Картамиського старостинського округу Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с.43). У зв`язку з даною відповіддю органу ведення реєстру територіальної громади ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2024 року вказану справу було повернуто до Первомайського міськрайонного суду Харківської області як помилково направлену. Вказана ухвала набрала законної сили 26.04.2024 року (а.с.48). Ухвалою судді від 23.05.2024 року справу було прийнято судом до свого провадження, відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.51). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.53-54). Зворотне повідомлення від відповідача повернулося до суду з відміткою органу поштового зв`язку про те, що не вірно зазначена адреса отримувача, хоча суд вказав її відповідно до даних органу ведення реєстру територіальної громади за місцем проживання відповідача (а.с.55). 16.09.2024 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача, надіслане із електронної пошти про ознайомлення з матеріалами справи через їх пересилання засобами електронної пошти (а.с.56-57). 16.09.2024 року на вказану електронну адресу відповідачу були надіслані усі процесуальній документи суду в даному складі, оскільки інших можливостей автоматично пересилання автоматизована програма діловодства місцевого суду КП «Д-3» не містить у своєму функціоналі (а.с.58-60). 19.09.2024 року суддею відповідачу було надіслане повідомлення про неможливість надсилання матеріалів справи на адресу електронної пошти та запропонованого або зареєструватися в Електронному суді або особисто прийти до суду для ознайомлення з матеріалами справи (а.с.61). 09.10.2024 року на адресу суду надійшов надісланий засобами поштового зв`язку 01.10.2024 року документ під назвою «відзив» з боку відповідача разом із клопотанням про поновлення строку його подання, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки оспорюваний договір не містить його підпису, тобто є неукладеним, на думку відповідача, оскільки не містить волі відповідача на його укладання відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»; вимога щодо нарахування процентів протирічить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», проценти є явно завищеними та такими, що не відповідають вимогам щодо добросовісності та справедливості; вимоги до позивача фактично не були передані, оскільки він не сплатив вартість уступки права вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, і, нарешті, відсутні докази перерахування коштів позивачу з боку первинного кредитора, оскільки наявні в матеріалах справи документ про перерахування коштів не є первинним бухгалтерським та вказана банківська картка не містить даних відповідача (а.с.62-68). При отриманні відзиву актом канцелярії Первомайського міськрайонного суду Харківської області було встановлено, що він не містив доказів його надсилання відповідача, хоча як додаток містив відповідне посилання (а.с.69-70). 16.10.2024 року засобами Електронного суду від представника позивача [PERSON] за електронною довіреністю надійшов документ під назвою «відповідь на відзив», в якому позивач заперечив вимоги, викладені у документі під назвою «відзив» через належне підписання відповідачем кредитного договору одноразовим електронним підписом відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», розуміння відповідачем умов укладеного договору та погодження з його умовами на момент підписання, доведеність оплати позивачем вимог, які він придбав у позивача за договором відступлення права вимоги чітко підтверджена матеріалами справи, позивач надав наявні докази перерахування коштів відповідачу, отриманні від первинного кредитора, які підтверджують отримання коштів відповідачем, а інформацію від банку емітента первинного кредитора щодо перерахування коштів не можна отримати, оскільки її розповсюдження охороняється законом як банківська таємниця (а.с.71-76). Даних про отримання від відповідача документу під назвою «відзив» документ під назвою «відповідь на відзив» не містить. При поданні вказаного документу судом встановлено, що станом на 16.10.2024 року обидві сторони є користувачами Електронного суду. Разом із документом під назвою «відповідь на відзив» позивач у порядку ст.83 ЦПК України засобами Електронного суду надав клопотання про витребування у АТ КБ «Приватбанк» доказів щодо перерахування відповідачу 04.02.2023 року 15000,00 грн. за вищевказаним кредитним договором (а.с.79-80). Інші заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Первинно суд вважає за необхідне встановити наявність у справі заяв по суті позову та вирішити питання необхідності витребування доказів за клопотанням сторони позивача. В цій частині судом встановлюється, що відповідач про наявність даної справи у даного складу суду дізнався 16.09.2024 року, що підтверджується поданням ним відповідної заяви на адресу суду (а.с.56), оскільки інші відомості про отримання відповідачем даних про наявність справи у суді суд не має. Документ під назвою відзив він подав 01.10.2024 року засобами поштового зв`язку, тобто в межах 15-денного строку для його подання визначеного ухвалою про прийняття справи до свого провадження та відкриття провадження у ній від 23.05.2024 року. В той же в порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України до документу під назвою відзив не були долучені копії його направлення позивачу, що встановлено актом канцелярії Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09.10.2024 року (а.с.70). При цьому, як вбачається із факту отримання судом документу під назвою «відповідь на відзив» з боку позивача сама копія відзиву відповідачем все ж таки була надіслана. Однак головним в невиконанні вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України є те, що за відсутності надання до суду документів на підтвердження направлення документу під назвою «відзив» позивачу суду немає можливості встановити через поштовий ідентифікатор строки отримання позивачем вказаного документу та вирахувати чи не був порушений термін для подання документу «відповідь на відзив», що має істотне значення для вирішення питання про отримання заяв по суті позову. Відповідно суд приймає документ під назвою «відзив» як письмові пояснення з боку відповідача у порядку ст.43 ЦПК України, а відповідно документ під назвою «відповідь на відзив» з боку позивача суд приймає як заперечення на письмові пояснення відповідача у порядку ст.182-183 ЦПК України, та окремо встановлює, що заявою по суті позову в даній справі є виключно позовна заява. Далі. Вирішуючи клопотання позивача про витребування доказів в частині підтвердження факту перерахування коштів саме на картку відповідача первинним кредитором коштів 04.02.2023 року у розмірі 15000,00 грн., то в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити через те, що воно було подано вже після відкриття провадження як реакція на письмові пояснення відповідача без надання жодних доказів щодо того, що позивач самостійно звертався за отриманням вказаної інформації перед зверненням до суду, що передбачають норми ст.84 ЦПК України, та подання вказаного клопотання порушує вимоги рівності сторін як одного із принципів цивільного процесу під час подання суду доказів та своєї аргументації щодо заявлених позовних вимог, тобто в разі його задоволення надає переваги одній із сторін процесу в частині добування доказів вже після відкриття провадження. Щодо основного предмету спору, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 04.02.2023 року в електронній формі згідно норм Закону Україну «Про електронну комерцію» був укладений договір про споживчий кредит №9304163 між первинним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачем, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 105 днів до 20.05.2023 року, з яких 15 днів пільгового періоду зі сплатою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 90 днів поточного періоду зі сплатою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Вказаний договір був підписаний саме відповідачем одноразовим ідентифікатором U49004 (а.с.6-13). Таким чином, відповідач був ознайомлений як з умовами кредитування, так і з розміром кредиту, строком його повернення та порядком повернення отриманих відповідачем коштів. Посилання відповідача в частині не підписання договору та не ознайомлення з його умовами суд відкидає як безпідставні. Кошти були відповідачу надані, що підтверджує наявне в матеріалах справи платіжне доручення 92874731 від 04.02.2023 року про перерахування 15000,00 грн. відповідачу первинним кредитором на картку VISA відповідача з відповідним номером (а.с.14). Заперечення відповідача про те, що у вказаному доказі відсутні повні дані картки та її належність відповідачу суд вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону, оскільки вказаний документ є первинним бухгалтерським документом, який може бути застосований для доведеності факту судом, а позиція відповідача, що картка із вказаним номером не належить йому не спростована належними доказами, які в цій частині повинні були надані саме відповідачем як контраргумент проти доводів позивача. 29.05.2023 року між першим кредитором та ТОВ «Мілоан» та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги №97-МЛ, за яким позивач набув право вимоги за портфелем боржників на суму 1104663,30 грн. відповідно до норм п.7.1 вказаного договору (а.с.18-22). Вказані кошти були сплачені позивачем первинному кредитору на підставі платіжної інструкції №71529 від 29.05.2023 року (а.с.23), а безпосередня вимога до відповідача перейшла на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників від 29.05.2023 року разом із витягом із нього щодо відповідача, де чітко були зазначені уповноважені представники позивача та первинного кредитора та визначено, що вимоги до позивача перейшли у розмірі 56475,00 грн., які позивач і бажає стягнути з відповідача за результатами розгляду справи (а.с.24-25). 09.10.2024 року позивач цінним листом з описом направив відповідачу претензію щодо сплати вказаного боргу як кредитору, який отримав право вимоги до відповідача, де зазначив підстави набуття права вимоги, суму вимоги та порядок погашення вказаної вимоги (а.с.26, 29). Суд погоджується із стягненням з відповідача тіла кредиту та процентів в частині їх нарахування, оскільки суду надані достатні докази отримання кредиту відповідачем, порядку їх нарахування та встановлено, що відповідач із вказаними умовами погодився, однак належним чином їх не виконував, що спричинило виникнення заборгованості, яку позивач стягує у судовому порядку. Посилання відповідача на не справедливий розмір процентів та їх не відповідність сумі виданого кредиту суд відкидає, вказуючи, що в Україні діє англосаксонська система кредитування, для якої характерний вільний вибір умов та порядку кредитування відповідно до домовленості сторін без жодних обмежень як в частині встановлення процентів, так і їх розміру, тобто дозволено все, що погоджено сторонами. Незнання позивача про вказані норми при укладанні договору не може бути підставою для зменшення розміру процентів судом, оскільки це не передбачено нормами матеріального права, оскільки саме відповідач погодився на вказані умови та повинен нести юридичну відповідальність за наслідки своїх дій в частині підписаного кредитного договору. Відповідно до частин 1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В той же час категорично не погоджується із умовою про нарахування комісії відповідачу при отриманні кредиту, навіть з урахуванням визначення вказаної вимоги у самому кредитному договорі. Так, умова про сплату комісії дійсно передбачена у п.1.5.1 кредитного договору, однак її розмір встановлено без уточнення найменування конкретних послуг, за які вона передбачена. Суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч. 1, ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг\~передбачено безоплатно.\~Відтак,\~умови договору\~про оплату\~за послуги\~первинного кредитора,\~які за\~законом повинні\~надаватись безоплатно\~(видача\~кредиту),\~суд вважає\~нікчемними,\~а тому\~нарахована заборгованість\~за комісією\~в сумі\~750,00грн. не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 55725,00 грн. замість 56475,00 грн. заявлених, що складає 98,67% від заявлених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 98,67% від первинно заявлених позовних вимог, з відповідача слід стягнути 98,67% сплаченого судового збору з понижуючим коефіцієнтом, що складає 2390,18 грн. із сплачених позивачем 2422,40 грн. Іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. Враховуючи реєстрацію обох сторін в Електронному суді, копію рішення суд направляє сторонам засобами виключно Електронного суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial