Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ майна, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, йому та його рідному брату [PERSON] на праві спільної часткової власності по частці кожному належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] . Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.08.2023 року зазначене домоволодіння між ними було поділено. Також йому та його брату як спадкоємцям першої черги на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.10.2019 року належить земельна ділянка з кадастровим номером 1820955100:01:003:0834, площею 0, 1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка з кадастровим номером 1820955100:01:003:0835, площею 0, 0445 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] ). При цьому вирішити питання розподілу вказаних земельних ділянок позивач та відповідач добровільно не можуть. З огляду на вказане, позивач просив виділити йому в натурі частину земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0834 та частину земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0835. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 01.05.2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02.10.2024 року підготовче провадження у вказаній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Києнко Д.О. не з`явились, надіслали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та поділити спірні земельні ділянки відповідно до 2 варіанту розподілу, запропонованого експертом у висновку за результатами проведення земельно-технічної експертизи. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошеннями на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] належать на праві спільної часткової власності в рівних частках дві земельні ділянки, а саме земельна ділянка з кадастровим номером 1820955100:01:003:0834, площею 0, 1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка з кадастровим номером 1820955100:01:003:0835, площею 0, 0445 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] ) (а.с. 5-6, 8-9). Також судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.08.2023 року було розподілено житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] виділено в натурі частку вказаного будинку, що складає 47/100 частки домоволодіння; [PERSON] виділено в натурі частку вказаного будинку, що складає 53/100 частки домоволодіння (а.с. 12-14). При цьому поділити спірні земельні ділянки, як зазначає у позовній заяві позивач [PERSON] , добровільно сторони не можуть. Через зазначене позивач просить виділити йому в натурі належні частки спірних земельних ділянок. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тобто застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно позовної заяви всі аргументи позивача та предмет спору в цій справі стосується виділу в натурі його частки з майна, яке перебуває у спільній частковій власності двох співвласників. Відповідно до ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст.\~364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 липня 2021 року (справа № 310/7011/17), відповідно до статті 367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. У справі, що переглядається, позивач пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364\~ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367\~ЦК України позивач не заявляла. Установивши, що спірне домоволодіння належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, апеляційний суд не врахував, що виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою також не підлягає задоволенню як похідна від вирішення позовної вимоги про виділ частки зі спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року (справа № 495/3521/18) зазначено, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364\~ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином,\~суд повинен\~зазначити в\~рішенні,\~яка частка\~із спірного\~майна надається\~відповідачу,\~тим самим\~визначивши конкретний\~окремий об`єкт\~нерухомого майна,\~який залишається\~у власності\~відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема, засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанцій не врахував, що у цьому конкретному випадку виділ частки в спірному майні лише для позивачів є неможливим, а можливим є поділ цього спільного майна в натурі між сторонами у справі, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Разом із тим, припинивши право спільної часткової власності співвласників на спірну нежилу будівлю магазину, апеляційний суд частку відповідача в спірному майні не зазначив, не визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у його власності. При таких обставинах суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову про виділ частки в спірному майні. Отже, аналізуючи положення ст. 364 та ст. 367 ЦК України, беручи до уваги правові позиції Верховного Суду, суд прийшов до переконання про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннямист. 367 ЦК України. Частиною першою статті 86\~ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої статті 88\~ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. При вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. У частині четвертій статті 120\~ЗК України вказано, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1863/08-2024 від 05.08.2024 року, наданого на підтвердження заявлених вимог позивачем (а.с. 43-58), поділ земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0834, площею 0, 1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є технічно можливим за двома варіантами, поділ земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0835, площею 0, 0445 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства є технічно можливим за одним варіантом. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] обраний другий варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0834. При цьому, на думку суду, запропонований експертом та обраний позивачем 2 варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0834 найбільш враховує частки співвласників, об`ємно-планувальне рішення житлового будинку, розташування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на вказаній земельній ділянці, конфігурацію земельної ділянки, розміщення земель загального користування відносно вказаної земельної ділянки, розташування земельної ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:003:0835, а також рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.08.2023 року. З врахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо виділу належної йому частки спірних земельних ділянок. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 358, 364, 367, ст.ст. 86, 88, 120 ЗК України та

Outcome: approved