Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

03 серпня 2024 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , Чернігівської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї тітки - [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла тітка позивача (дружина рідного брата батька позивача) - [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 01 листопада 2021 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., яким усе своє майно заповіла [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом 15 вересня 2023 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу частину вказаної квартири позивачу було відмовлено, оскільки, як повідомив їй усно нотаріус, до нього засобами зв`язку із заявою звернувся громадяним Республіки Білорусь [PERSON] , в якій повідомив, що він є сином померлої [PERSON] та непрацездатним за віком, а тому має право на обов`язкову частку в майні після смерті його матері. 07 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на іншу частину вказаної квартири, посилаючись на те, що [PERSON] не було надано нотаріусу належних доказів на підтвердження його права на обов`язкову частку в спадщині, а саме доказів родинного зв`язку та доказів на підтвердження його непрацездатності. Але 15 вересня 2023 року нотаріусом було прийнято постанову про відмову у видачі свідоцтва на частку квартири у зв`язку із наявністю іншого спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому має право на спадщину за заповітом на все майно спадкодавця, у зв`язку із чим остання звернулася до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Також, про час і місце розгляду справи по суті відповідач повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Чернігівська міська рада надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, вказавши, що при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко В.В. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , уродженка м. Кемерово російської федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2021 (а.с. 17). Згідно копії довідки Борзнянської міської ради № 3954 від 09 листопада 2021 року, її похованням займалася [PERSON] за власний рахунок (а.с. 9 на звороті). Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 2073 від 12 квітня 2024 року, за життя [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 на звороті). Згідно копії акту від 22 травня 2024 року, підписаного сусідами, майстром технічної дільниці та начальником ДОЖФ № 3, [PERSON] за адресою своєї реєстрації фактично не проживає (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . 01 листопада 2021 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла [PERSON] (а.с. 51). У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 48). 15 вересня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком В.В. було видано позивачу свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а.с. 22). Постановою нотаріуса № 233/02-31 від 15 вересня 2023 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частину квартири, у зв`язку із наявністю іншого спадкоємця, який має право на обов`язкову частку в спадковому майні (а.с. 11 на звороті). Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що 17 лютого 2022 року до нього надійшла заява про прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом від [PERSON] . Із документів спадкової справи та відповідно до відомостей, зазначених у поданій заяві вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є сином померлої, який відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України має право на обов`язкову частку у спадковому майні (а.с. 11 на звороті). Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, нотаріус необґрунтовано відмовляє [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно, оскільки право [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині не підтверджено належними доказами, про що 07 вересня 2023 року позивачем було подано до нотаріуса відповідну заяву (а.с. 15-16). У вказаній заяві позивач зазначила, що [PERSON] не надано необхідних документів, визначених п.п. 4.1, 4.2, 4.4 та 4.12 п. 4 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, які б надавали йому право на спадкування за законом як спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку в спадщині (а.с. 15-16). Як вбачається з копії спадкової справи щодо майна після смерті [PERSON] , наданої на запит суду, 24 жовтня 2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської нотаріальної контори Моклигіною О.С., яким все своє майно заповіла сину - [PERSON] (а.с. 52). Також з матеріалів спадкової справи вбачається, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 53). Інші спадкоємці щодо майна після смерті [PERSON] відсутні. За інформацією Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Чернігові № 28818/2232-10-24-33.23/33.23 від 12.09.2024, наданої на запит суду, актові записи про народження дітей у [PERSON] , [INFO] , по відділу відсутні. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи викладені і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України). Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Отже, оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Відповідну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично посилається на те, що нотаріус безпідставно не видає їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно, оскільки іншим спадкоємцем не надано належних доказів на підтвердження його законного права на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON] . Посилання представника позивача на ті обставини, що актові записи про народження дітей у спадкодавця по Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Чернігові відсутні не виключають тих обставин, що факт народження [PERSON] міг був зареєстрований за межами України, оскільки покійна була уродженкою м. Кемерово російської федерації, а [PERSON] є громадянином республіки Білорусь. Крім того, 24 жовтня 2012 року [PERSON] склала заповіт на користь свого сина [PERSON] , останній зареєстрований у житловому приміщенні, власником якого була спадкодавець і в якому вона також була зареєстрована по день смерті. Враховуючи викладене, оскільки нотаріусом прийнято заяву від іншого спадкоємця за законом, у зв`язку з чим винесено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на частину спадщини, дану постанову позивач не оскаржувала, доказів на спростування того, що [PERSON] має право на частку у спадщині, позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed