Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

В серпні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк) звернулося до суду в системі «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачка з метою отримання банківських послуг власноручно підписала Заяву від 03.06.2022 року про приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі укладеного договору [PERSON] було відкрито рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до березня 2023 року. Після отримання картки відповідачка здійснила її активацію, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії першої картки, відповідачка для можливості користування рахунком додатково отримала кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до березня 2024 року, тип Універсальна. 05.10.2023 року [PERSON] у системі самообслуговування «Приват 24» за допомогою ОТР пароля, підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджено інші суттєві умови користування кредитним рахунком, в тому числі щодо встановлення процентної ставки 40,8% річних. Окрім цього, [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту від 03.06.2022 року, в якому є інформація про процентні ставки по кредитуванню карткових рахунків. Банк виконав зобов`язання за договором, надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором, однак не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 20.08.2024 року утворилася заборгованість в сумі 35899,69 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28286,55 грн. та заборгованості за простроченими процентами в розмірі 7713,14 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11.09.2024 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не надіслала. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із повідомлення старости Клубівського старостинського округу Шепетівського району Хмельницької області №104/12.06-06 від 10.09.2024 року місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 31.10.2024 року. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомила. Тому, у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що остання повідомлена належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим уклала договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.06.2022 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок (кредитну картку). У заяві зазначено, що [PERSON] згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. На підставі укладеного договору [PERSON] було відкрито рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до березня 2023 року. Після отримання картки відповідачка здійснила її активацію, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії першої картки, відповідачка для можливості користування рахунком додатково отримала кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до березня 2024 року, тип Універсальна. 05.10.2023 року [PERSON] у системі самообслуговування «Приват 24» підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, на підставі яких погоджено інші суттєві умови користування кредитним рахунком, зокрема, відповідач отримала кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до вересня 2027 року, тип Універсальна GOLD, у зв`язку з чим відбулася зміна розміру процентної ставки до 40,8% річних. Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] 03.06.2022 року, та в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Вказані докази свідчать про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України, а підписання заяви та паспорту споживчого кредиту підтверджує укладення між [PERSON] і банком договору. Відповідачка зазначені обставини жодним чином не спростовувала. Будь-яких заперечень щодо факту отримання нею від банку кредитних карток, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надала. З наданої позивачем виписки за договором №б/н за період з 01.06.2022 року по 20.08.2024 року про здійсненні операції по кредитній картці [PERSON] вбачається, що відповідачка користувався наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконала. Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором від 03.06.2022 року станом на 20.08.2024 виникла заборгованість у сумі 35899,69 грн., яка складається з: 28186,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 7713,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору, підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих та досліджених судом доказів вбачається, що 03.06.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Окрім цього, судом також встановлено, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.06.2022 року та заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 05.10.2023 року сторонами узгоджено вид кредиту, бажаний кредитний ліміт, розмір процентів за користування кредитними коштами, що підтверджується особистим підписом [PERSON] у вищезазначених документах. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки умови кредитного договору № б/н від 03.06.2022 року, з відповідними умовами, визначеними заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.10.2023 року, укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідачкою не виконано, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved