Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю. [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, щовона перебувала у шлюбі з [PERSON] в період з 30.07.2011 року по 12.06.2015 року. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між ними розірвано. В шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася мешкати з нею. Позивач зазначає, що вона постійно займається розвитком дитини, піклується про її здоров`я та відпочинок, про її гармонійне життя та розвиток, тобто належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року встановлено порядок спілкування та виховання дитини. Мати дитини рішення не виконує, тому позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] не погоджуючись із заявленими вимогами, подав зустрічну позовну заяву, в які просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні [PERSON] [INFO] , встановити необмежене спілкування з донькою, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, в режимі відео зв`язку через мережу Інтернет. Визначити графік побачень: двічі на місяць першого та третього тижня місяця з п`ятниці 17 годин до неділі 17 години з ночівлею за місцем проживання батька за попередньою домовленістю між батьками. Позивачем за\~первісним позовом,\~відповідачем за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~було подано\~відзив на\~зустрічну позовну\~заяву,\~ в\~якому вона\~не погоджується\~з заявленими\~позовними вимогами\~та зазначає,\~що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року встановлено порядок спілкування та виховання дитини, тобто спір був вирішений. Вказане рішення з боку позивача не виконувалось, з боку відповідача не порушувалось. [PERSON] інколи спілкувався з дитиною без будь-яких перешкод, але з моменту, коли було з`ясовано він став тиснути на неї, щоб я надала заяву до державного виконавця, зазначивши, що не має претензій. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.10.2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано з первісним позовом в одне провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вищевказаного розпорядження Комінтернівським районним судом м. Харкова справи, які перебували на розгляді в суді були передані до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.11.2022 року цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.02.2023 року суддею Боговським Д.Є. дану справу прийнято до свого провадження. У судовому\~засіданні представник\~позивача за\~первісним позовом,\~відповідача за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~ адвокат\~Мірошниченко А.М.\~ позовні\~вимоги підтримала\~в повному\~обсязі,\~просила їх\~задовольнити.та просила відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Від третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності їх представника, а також письмовий висновок щодо розв`язання спору. Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2011 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.06.2015 року шлюб розірвано. Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 822 від 19.12.2013 року. 18.03.2021 позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] , актовий запис про шлюб № 484 від 18.03.2021 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року у справі 639/9067/14-ц встановлено порядок спілкування та визначено спосіб участі у вихованні дитини, а саме встановлено для [PERSON] наступний порядок спілкування та виховання дитини, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: \~кожну п`ятницю з 15.00 до 17.00; кожну неділю з 14.00 до 17.00 в присутності матері [PERSON] ; місце зустріч встановити за домовленістю сторін. Відповідно до положень ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Суду надано висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 10.09.2021 щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення\~\~статті 161 СК України\~\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини,\~\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~\~ст. 161 СК України\~\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст. 142 СК України\~діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України\~встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. \~\~У відповідності до\~ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст.159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] про визначення\~місця проживання\~її доньки\~із нею, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року встановлено порядок спілкування та визначено спосіб участі у вихованні дитини та [PERSON] не надано будь яких доказів про не виконання зазначеного рішення [PERSON] . Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved