Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів у розмірі 87\~805,29 грн, стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 13\~451,05 грн. за період вересень листопада 2021 та додаткові витрати у розмірі 2\~000,00 грн. на навчання сина [PERSON] , [INFO] до 2026 року. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 16.11.2004 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу з яким в них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.03.2014 їх шлюб розірвано, та з часу розірвання шлюбу вони з відповідачем проживають окремо. Позивач зазначає, що відповідач повністю самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, не піклується про них, участі у житті дітей не бере, протягом останніх дев`яти років діти з батьком не бачились. Утриманням та вихованням дітей вона займається самостійно, всі питання щодо матеріального забезпечення, розвитку та виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки батька дітей [PERSON] . На виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2014 з відповідача на її користь стягуються аліменти на дітей у розмірі 1\~500 грн, починаючи з 31.10.2012 і до досягнення дітьми повноліття. Однак, внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої станом на 18.06.2021 становив 88\~878,23 грн, у зв`язку із чим постановою Турійського ВДВС ГТУЮ у Волинській області від 23.10.2018 на [PERSON] за невиконання рішення суду про стягнення аліментів накладався штраф на користь стягувача. На даний час відповідач здійснює оплату по аліментах, однак виникла заборгованість ним так і не погашена. Згідно розрахунку державного виконавця Турійського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області, станом на 18.06.2021, вбачається, що аліментні зобов`язання відповідачем виконувались лише частково, внаслідок чого щомісячно, протягом липня 2014 року по березень 2019 року, мало місце прострочення сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості на суму 87\~188,00 грн, станом на жовтень 2021 року сукупний розмір заборгованості становить 87\~805,29 грн, яку просить стягнути з відповідача у повному обсязі. Крім того, син [PERSON] на даний час навчається в технікумі адміністративних послуг у м. Лодзь, Республіка Польща. Планове закінчення навчального закладу передбачено у 2026 році. Син не отримує стипендії, а навчання у даному закладі потребує додаткових витрат на проживання і харчування. Відповідно до довідки від 26.07.2021 усі фінансові витрати пов`язані із побутом у Республіка Польща покривають батьки, відтак станом на дату звернення із вказаним позовом до суду нею понесено витрати на купівлю підручників, витрати на проїзд, проживання та харчування сина на суму 26\~902,10 грн, середньомісячні витрати на проживання, харчування, навчання сина у м. Лодзь становлять 6\~000,00 грн, та потребуватимуть оплати щомісячно до 2026 року, у зв`язку із чим просить стягнути з відповідача половину вже понесених нею витрат у розмірі 13\~451,05 грн та половину передбачуваних витрат на навчання сина у м. Львові у майбутньому у розмірі 2\~000,00 грн до закінчення ним навчання у 2026 році. Просить позов задоволити. Ухвалою судді\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова від\~07.02.2022\~роз`єднано позовні\~вимоги у\~заявленому [PERSON] \~позові про\~позбавлення батьківських\~прав,\~стягнення неустойки\~(пені)\~за прострочення\~сплати аліментів\~на неповнолітніх\~дітей та\~додаткових витрат\~в самостійні\~провадження,\~присвоївши їм\~окремі номери.\~Позовну заяву\~в частині\~позовних вимог\~про стягнення\~неустойки (пені)\~за прострочення\~сплати аліментів\~на неповнолітніх\~дітей та\~додаткових витрат\~залишено у\~провадженні Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова за\~номером справи\~№ 462/9279/21\~(провадження\~№ 2/462/520/22),\~прийнято до\~розгляду в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~та відкрито провадження у справі. Цивільну справу\~№ 462/655/22\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~за участю\~третьої особи\~ орган\~опіки та\~піклування Залізничної\~районної адміністрації\~м.\~Львова про\~позбавлення батьківських\~прав передано за підсудністю на розгляд Турійського районного суду Волинської області. Ухвалою суду від 29 червня 2024 року провадження у цивільній справі № 462/9279/21 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] в\~частині позовних\~вимог про\~стягнення неустойки\~(пені)\~за прострочення\~сплати аліментів\~на неповнолітніх\~дітей та\~додаткових витрат зупинено до припинення перебування відповідача у справі [PERSON] на військовій службі у складі Національної гвардії України. 20 вересня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження у цивільній справі № 462/9279/21 за позовом [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей та додаткових витрат та призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні позивачка заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених нею у позові, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, в тому числі і шляхом поміщення оголошення про його виклик у судове засідання на офіційному вебпорталі «Судова влада України», про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. У визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду також не поступала. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 березня 2014 року у справі № 462/1418/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 16 листопада 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Турійського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №38, розірвано. Рішення не оскаржувалось та 21.03.2014 набрало законної сили. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року у справі № 462/9424/13-ц ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 /одної тисячі гривень нуль копійок/ від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення до суду з 31 жовтня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказане рішення не оскаржувалось, набрало законної сили 03 червня 2014 року та на його виконання 23.06.2014 Залізничний районний суд м. Львова видав виконавчий лист № 462/9424/13-ц про стягнення із [PERSON] аліментів на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що виконавчий лист № 462/9424/13-ц з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2014 про стягнення із [PERSON] аліментів перебуває на примусовому виконанні Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області в межах виконавчого провадження ВП № 5043363. Як вбачається із постанови начальника відділу Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 23.10.2018 у ВП № 50643363, за невиконання рішення суду про стягнення аліментів, в результаті чого наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки на [PERSON] накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів проведеного станом на 22.11.2021 Турійським ВДВС сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 87\~805,29 грн. Відповідно до акта № 24 від 26 травня 2021 року, виданого ЛКП «Сяйво», неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини другої\~статті 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно частини четвертої\~статті 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 196 Сімейного кодексу України\~передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, у\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку суми пені за несплату аліментів у період з липня 2014 року по березень 2019 року загальна сума пені за несплату аліментів по виконавчому листу № 462/9424/13-ц про стягнення аліментів із [PERSON] становить 635\~550,00 грн, та із врахуванням вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, просить стягнути суму, яка не перевищує 100 % заборгованості по аліментному зобов`язанню відповідача, тобто 87\~805,29 грн. Так, згідно положення ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України чітко визначено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідачем не подано суду відомостей щодо заперечення ним як проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості, так і проведеного позивачем розрахунку неустойки (пені) несплачених аліментів, доказів, що спростовують нараховану державним виконавцем заборгованість не представлено, свого розрахунку не подано. Статтею 150\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до рішення Турійського районного суду Волинської області від 15 серпня 2024 року у справі № 462/655/22 задоволено позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалено позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Поруч з\~цим,\~у відповідності\~до вимог\~ч.\~2\~ст.\~166\~Сімейного кодексу\~визначено,\~що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, відсутність обмежень періоду нарахування пені\~та суму заборгованості відповідача зі сплати аліментів, яка становить 87\~805,29 грн, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення із відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підставні та підлягають задоволенню. Поруч з цим, в частині, що стосується заявлених позивачкою вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням та проживанням сина [PERSON] у м. Лодзь, Республіка Польща суд приходить до такого висновку. Згідно до\~ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2\~ст. 185 СК України, розмір частки одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З аналізу зазначеної норми права слід дійти висновку про те, що положення\~ст. 185 СК України, стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею, до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат позивачка покликається на факт навчання сина [PERSON] у Республіці Польща, планове закінчення сином навчального закладу передбачено у 2026 році, відтак нею вже понесено та передбачаються у майбутньому щомісячні витрати на підручники, проживання, харчування та кишенькові витрати сина, пов`язані із навчанням сина у м. Лодзь. Слід зазначити, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від аліментів - коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказані позивачкою витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини, відтак розцінюються судом як витрати, які покриваються коштами, які має отримувати одержувач аліментів. Так, Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 вказав, що витрати на навчання дитини з метою здобуття професійної освіти за кордоном, за наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти, не відносять до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. У своїй постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 КЦС ВС також вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Тобто ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною. Крім того, суд звертає увагу також на те, що позивачкою на обґрунтування заявлених нею сум додаткових витрат не долучено і жодного належного доказу на підтвердження реально понесених нею витрат. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В свою чергу, на підтвердження заявленого розміру витрат позивачкою надано до позову лише ряд квитанцій, які викладені іноземною мовою (польською мовою), що позбавляє суд належним чином дослідити їх та надати оцінку таким доказам щодо того, якого саме виду витрати було понесено позивачкою. При цьому суд не наділений повноваженнями щодо перекладу на державну мову - мову якою здійснюється судочинство, документів, що складені іноземною мовою та подані до суду учасниками справи. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку\~статті 79 Закону України «Про нотаріат». Така правова позиція неодноразово викладена у постановах Верховного Суду, в тому числі і вищевикладених. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів, з огляду на те, що позивачкою не доведена наявність обставин, з якими\~стаття 185 СК України\~пов`язує участь батьків у додаткових витратах на дитину, суд приходить до висновку про те, що вимоги позову [PERSON] в частині щодо стягнення додаткових витрат задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір в користь держави у розмірі 908 грн.

Outcome: dismissed