Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про витребування безпідставно набутих коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він 11.09.2023 року придбав у відповідача автомобіль «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] за 1400 доларів США, та 26000 грн. Відповідач, [PERSON] в цей же день передав йому технічний паспорт, а також написав розписку про отримання коштів від позивача за продаж автомобіля. Надалі автомобіль відповідачем був доставлений за місцем проживання позивача, який був переданий дружині позивача в користування. 13.10.2023 року дружина позивача повідомила йому що під час руху на вказаному автомобілі її зупинили невідомі особи, з тих причин, що автомобіль «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] насправді належить не відповідачу, який продав автомобіль, а громадянину [PERSON] . Після прибуття працівників поліції, автомобіль був вилучений та переданий на спеціальний майданчик за адресою в місті Дніпро по вулиці Дніпросталевска 22. Також були вилучені ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позивачем за вказаним фактом було подано заяву до відділу поліції та було внесено відомості в ЄРДР за №12023046700000311 від 28.10.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вказує, що добровільно відповідач кошти не повертає, тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.12.2023 року позовну заяву залишено без руху. 23.01.2024 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. 20.05.2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином судом повідомлявся. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11 вересня 2023 року громадянин [PERSON] отримав від [PERSON] 1400 доларів і 26000 грн. в рахунок купівлі автомобіля Шкода Фабія державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією письмової розписки, яка надана позивачем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Як визначено ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За умовою ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Наявними матеріалами справи доведено виконання сторонами умов укладеного між ними в письмовій формі (шляхом письмової розписки) договору (правочину) від 11 вересня 2023 року купівлі продажу автомобіля. Позивач отримав автомобіль Шкода Фабія державний номер [NUMBER] , а відповідач отримав грошові кошти 1400 доларів і 26000 грн. Як вказано в тексті позовної заяви, придбаний автомобіль був позивачем згодом відремонтований і цим автомобілем користувався він та його дружина. Тобто, мета договору купівлі-продажу автомобіля позивачем досягнута. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Позивач в тексті позовної заяви вірно вказує, що стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава (договір) в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Як зазначалось вище, наявність укладеного між сторонами в простій письмовій формі договору від 11 вересня 2023 року (письмової розписки), є прямим доказом існування між сторонами договірних відносин. Реальність виконання сторонами умов такого договору позивач отримав і використовував за призначенням автомобіль, а відповідач отримав за цей автомобіль грошові кошти, підтверджується матеріалами справи. Тому, застосувати до договірних правовідносин сторін положення ст. 1212 ЦК України за даних, конкретних обставин справи неможливо. В ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначені основні засади (принципи) цивільного судочинства, серед яких в пункті 5 вказаний принцип диспозитивності. Цей принцип більш детально розкритий в ст. 13 ЦПК України. За частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Спираючись на ч. 1 ст. 13 ЦПК України і на заявлену позивачем одну вимогу витребування (стягнення) з відповідача грошових коштів, суд не має права і повноважень виходити за межі заявленої вимоги. Окрема вимога про визнання недійсним або розірвання укладеного між сторонами письмового договору (правочину) від 11 вересня 2023 року позивачем не заявлялась. Позивач не належить до кола осіб, що перелічені в ч. 2 ст. 13 ЦПК України. Справа розглядається в порядку позовного, а не окремого провадження. Тому, суд не наділений правом збирати докази по цій справі. Надані позивачем докази, не підтверджують належність автомобіля Шкода Фабія державний номер [NUMBER] іншій особі, зокрема [PERSON] , про що вказано в тексті позову. В тексті протоколу від 30.10.23р. допиту потерпілого [PERSON] (позивача) зазначено: «…Зустрівшись з Арменом, я оглянув автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з. [NUMBER] … перевірив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу … Далі, я віддав [PERSON] грошові кошти у розмірі 1400 доларів США та 26000 гривень готівкою». Тобто, позивач на власні очі бачив свідоцтво про реєстрацію автомобіля, перевірив це свідоцтво, а тільки після цього віддав відповідачу грошові кошти. Ніяких сумнівів приналежності автомобіля іншій особі, у позивача в той момент не було. В цьому ж протоколі від 30.10.23р. допиту потерпілого не згадується [PERSON] , про якого вказано в позові. Встановлені судом фактичні обставини справи та застосовані до них норми права кореспондуються з правовою позицією пункту 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.19р. у справі № 917/1739/17 де вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при наявних в справі доказах та з врахуванням заявленої позивачем позовної вимоги, позов задоволенню не підлягає. Посилання позивача в тексті позовної заяви на постанову КЦС ВС від 20 березня 2019 року у справі № 607/5422/16-ц та викладену в ній правову позицію не є підставою для задоволення позову в силу наступного. У вказаній постанові є посилання на нотаріально посвідчену довіреність від 02.09.11р. видану Особа 2, який діяв від імені Особа 3, згідно з якою Особа 1 був переданий і використовувався автомобіль. 25 березня 2012 року Особа 2 надав Особа 1 розписку про отримання від нього 2 вересня 2011 року грошових коштів за продаж автомобіля. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 2 серпня 2012 року відмовлено Особа 1 у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та визнання права власності на автомобіль. В даній справі відсутня будь-яка довіреність, в тому числі нотаріально посвідчена, на право розпорядження автомобілем. Кількісний склад сторін при купівлі-продажу автомобіля інший відсутній посередник Особа 2. Також відсутнє в якості преюдиційного факту раніше прийняте рішення суду, яке набрало законної сили, щодо правової оцінки укладення або не укладення договору купівлі-продажу автомобіля між сторонами. Дослівний зміст розписки, що фігурує в тій справі, також невідомий. За сукупності цих обставин неможливо дійти однозначного висновку, для застосування правової позиції Верховного Суду для конкретних подій і доказів по даній справі. Інші посилання позивача в тексті позовної заяви на постанови Верховного Суду стосуються можливості стягнення коштів в іноземній валюті і не стосуються суті спірних правовідносин. Клопотання позивача про виклик та допит свідка [PERSON] задоволенню не підлягає, так як в порушення ч. 2 ст. 91 ЦПК України в ньому не вказані обставини які свідок може підтвердити. Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed