Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Адвокат Федорова Маргарита Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі ордеру йому та членам його родини було надано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Також у квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] , яка у вказану квартиру не заселилася фактично та 29.12.2019 припинила шлюбні відносини з ним, переїхавши в інший населений пункт. Відповідач є його колишньою дружиною, з якою на підставі рішення суду від 07.07.2020 їх шлюб було розірвано. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі позивача, однак в ній не проживає та з реєстрації не знялась. Позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаною квартирою, та покласти на неї судові витрати, понесені позивачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просив його задовольнити та здійснити розподіл судових витрат. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Сербулов О.В. визнав позов, просив здійснити розподіл судових витрат. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. 12.09.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача адвокат Сербулов О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги у вказаній справі, заперечував щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, та просив повернути позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що відповідач [PERSON] визнала факт її не проживання у вказаній квартирі. Вона не приховувала факт її проживання в іншому місці, про що вказано у відповідних документах. Позивач не звертався до відповідача з питання щодо зняття з реєстрації у вказаній квартирі, внаслідок чого вона не відмовляла йому у вчиненні відповідних дій. У вказаній справі по суті відсутній предмет спору між сторонами. Розмір судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, є надмірно завищеним, оскільки справа є нескладною, не потребує значного проміжку часу. Позивач є фаховим юристом, адвокатом, внаслідок чого залучення ним іншого адвоката не обумовлено дійсною необхідністю, а вартість наданих послуг є значно завищеною. Попередній розрахунок вказаних витрат позивачем до позову не доданий. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просив повернути йому з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору та покласти на відповідача судові витрати по оплаті 50% сплаченого ним судового збору, та понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією ордеру на жиле приміщення від 21.08.2019 №015730 серія Б, виданого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, [PERSON] з сім`єю з 4 осіб отримав право на зайняття жилого приміщення, за адресою: [ADDRESS] , зокрема [PERSON] його дружина. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрована з 23.08.2019 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 31.01.2012 визначено місце проживання дитини [PERSON] за місцем фактичного проживання на момент укладення договору матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Аналогічна адреса фактичного проживання дитини [PERSON] зазначена у особовій справі учня Вишгородської ЗОШ І-ІІІ ст. №1, у заяві про зарахування дитини від 13.02.2020. Відповідно до копії заяві про зарахування дитини від 26.01.2021 адреса проживання дитини зазначена за адресою: [ADDRESS] . Аналогічна адреса зазначена у вимозі [PERSON] від 02.02.2022. Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 14.07.2012 серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.07.2012, про що складено відповідний актовий запис та змінено прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07.07.2020 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.07.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до копії інформації з реєстрів від 31.07.2024 №389148224, копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2007 [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2019 року без поважних причин, тобто більше одного року, не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. При цьому суд враховує визнання позовних вимог відповідачем, яке приймається судом, оскільки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 605,60 грн. та за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у сумі 605,60 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення позивачем. Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення позивачем, та враховуючи складність вказаної справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), в тому числі витрачений час адвокатом на виконання вказаних робіт (надання послуг) та їх обсяг.

Outcome: approved