Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Лисичанського міського суду Луганської області визначено за Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області. Рубіжанська міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 29.10.2021 № 2789 у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини малолітнього [PERSON] було відібрано у матері [PERSON] , і він влаштований до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток». Позивач вказує, що відповідач сина не відвідує, не телефонує, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Оскільки відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, позивач, посилаючись на ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-167 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить: задовольнити позов; позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України; малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування Рубіжанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до вирішення питання подальшого влаштування дитини. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання. Відповідач відзиву на позов не надала. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року закінчене підготовче провадження і призначений судовий розгляд по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки відповідач була повідомлена про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua», в судові засідання неодноразово не з`явилася без поважних причин, відзив на позов не надала, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , згідно із свідоцтвом про народження від 18.03.2021 серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 18.03.2021 № 00029986044 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері). Листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.07.2021 № 01-26-310 повідомлено службу у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про загрозу для здоров`я та життя дитини [PERSON] , [INFO] , через те, що мати [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків: неналежним чином доглядає за дитиною, на прийом до лікаря приходить з дитиною нерегулярно, залишає сина під наглядом малолітніх родичів. Рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 29.10.2021 № 2789 «Про негайне відібрання [PERSON] , [INFO] , у матері, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини» малолітнього [PERSON] було відібрано у матері [PERSON] у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини та влаштовано до педіатричного відділення КНП «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської міської ради» Луганської області для обстеження стану здоров`я дитини, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з ним. 02.11.2021 на підставі листа КНП «ЦПМСД» Рубіжанської міської ради від 26.07.2021 № 01-26-310 та рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 29.10.2021 № 2789 «Про негайне відібрання [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини, виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області було прийнято рішення № 2792 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , до Луганського обласного будинку дитини № 2», та дитину, [PERSON] , було тимчасово влаштовано до Луганського обласного будинку дитини № 2 терміном на 6 місяців. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України вихованців Луганського обласного будинку дитини № 2, де перебував [PERSON] , [INFO] , евакуйовано до комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1» для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки, де він і перебуває дотепер. Рішенням Львівської обласної ради від 14.06.2022 № 362 «Про перетворення комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1» для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки у комунальне некомерційне підприємство» діяльність комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1» припинено шляхом перетворення його в комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток»». Службою у справах дітей позивача було направлено запити до КЗ ЛОР «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки від 10.10.2023 № 339; від 30.10.2023 № 377 до КНП Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток» та від 17.11.2023 № 416 до Луганського обласного будинку дитини № 2 щодо надання документів, наявних в особовій справі дитини та інформації про відвідування в закладі матір`ю [PERSON] сина [PERSON] . КНП Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток» листом від 26.10.2023 № 450 повідомлено, що мати [PERSON] дитину [PERSON] не відвідувала і не цікавилась станом його здоров`я ні в усній, ні в письмовій формі, будь-яка інформація щодо матері дитини в закладі відсутня. Відповідно до листа Луганського обласного будинку дитини № 2 від 17.11.2023 № 139 за час перебування дитини [PERSON] в закладі з 02.11.2021 по 24.02.2022 мати, [PERSON] , сина не відвідувала, не телефонувала, станом здоров`я не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала. Територія Рубіжанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області тимчасово окупована згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (зі змінами). Службою у справах дітей вживались заходи щодо з`ясування фактичного місцезнаходження [PERSON] та причин, з якої мати не виконує батьківські обов`язки, з метою направлення їй повідомлення про обов`язок забрати дитину для утримання та виховання з закладу охорони здоров`я. Зокрема, за інформацією, наданою управлінням соціального захисту населення позивача листом від 14.11.2023 № 577/3, відомості про місце реєстрації [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери відсутні. Крім того, управлінням соціального захисту населення військової адміністрації повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку з березня по жовтень 2021 року включно як отримувач державних соціальних допомог: при народженні дитини, на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям. Знята з обліку з листопада 2021 року на підставі інформації, наданої службою у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, про влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до Луганського обласного будинку дитини № 2. Отже, інформація щодо фактичного місцезнаходження [PERSON] , [INFO] , у позивача, як органу опіки і піклування, відсутня. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було розглянуто 08.01.2024 та 24.01.2024 на засіданнях Комісії з питань захисту прав дитини при Рубіжанській міській військовій адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (далі - Комісія), без участі [PERSON] , у зв`язку з неможливістю встановити її фактичне місце перебування. Членами Комісії встановлено факт свідомого та умисного невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, відсутності з її боку будь-якої участі у вихованні дитини, ненадання матеріальної допомоги, свідоме самоусунення від забезпечення морального та духовного розвитку дитини. Мати [PERSON] жодного разу не виявила бажання побачити дитину чи повернути її в свою сім`ю. Комісія вирішила затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідні протоколи. Обстеження умов перебування малолітньої дитини [PERSON] службою у справах дітей не проводилось у зв`язку з тим, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває у закладі охорони здоров`я. Встановлені судом правовідносини регулюються СК України, Законом України «Про охорону дитинства» та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При вирішенні справи суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, але за весь цей час батько проявляв байдужість до долі своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На порушення вказаних норм законодавства відповідач взагалі усунулася від виконання своїх обов`язків матері, не піклується про здоров`я сина, не приймає участі у його вихованні. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітньої дитини відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Суд також враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні «Піні та інші проти Румунії» зазначав, що інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків (усиновителів). Таким чином, позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтована доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам малолітньої дитини. Стаття 166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ч. 1). Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2). Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі досліджених доказів та приймаючи до уваги те, що відповідач, як мати дитини, повинна піклуватися про неї та утримувати, незважаючи на позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість і повинна виплачувати аліменти на її малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви 26.02.2024 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі викладеного, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 164, 165, 166, 180, 182-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved