Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200315761 від 14.03.2020 в загальному розмірі 25\~938,97\~гривень та судовий збір у розмірі 3 028 гривень. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що 14.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200315761, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у сумі 4 600 грн. на строк до 12.04.2020; базова процентна ставка 2,00% (в день), процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день). 14.03.2020 на виконання умов договору позивачем було передано відповідачці грошові кошти у розмірі 4\~600 грн., що підтверджується актом про видачу грошових коштів. Таким чином, позивач передав відповідачці грошові кошти у розмірі, встановленому договором, чим у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором. Натомість, відповідачка не виконала свої зобов`язання, не повернула грошові кошти у повному обсязі у порядку та у строки визначені умовами договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 25\~938,97\~гривень, з яких: тіло кредиту 4\~600 грн.; інфляційне збільшення\~1\~328,97 грн. (за період з 13.04.2020-23.02.2022); проценти 2\~760,10 грн.; проценти поза межами строку дії договору 17 250 грн. (за період з 13.04.2020-09.09.2020). Вказує, що невиконання відповідачкою умов договору порушує право позивача, а відтак заборгованість підлягає стягнення в судовому порядку. Таким чином, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200315761 від 14.03.2020 в загальному розмірі 25\~938,97\~гривень та судовий збір у розмірі 3 028 гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.08.2024, справа передана для розгляду судді Кушнір Б.Б. Ухвалою судді від 28.08.2024 відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Ухвалою суду від 22.10.2024 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено учасників справи. Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість представник позивача у позові просив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без участі представника позивача, та у разі неявки відповідача постановити у справі заочне рішення. Відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду даної справи. Частиною 11 ст.128 ЦПК України, визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки та відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалою від 11.11.2024 вирішив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 14.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200315761, загальний розмір кредиту становить 4\~799грн., строк дії договору з 14.03.2024 по 12.04.2020, процентна ставка в день 2,00%; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50%. Відповідно до п. 3.1 Договору, Товариство на умовах цього договору та Правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п.5 договору, а Клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5.3 даного договору. Клієнт надається позичальнику на визначені ними особисті цілі. Згідно п.4.3 зазначеного Договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у п.п.5) п. 5 цього Договору. Пунктом 5 Договору сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом поза межами строку дії Договору, вказаного у п.п. 8) п. 5 Договору, умови щодо нарахування процентної ставки в день (п.п. 11) п. 5 договору не застосовується, а застосовується розмір процентної ставки в день, визначений у п.п. 12 п.5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії договору п.п. 12) п. 5 договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, у разі неповернення позики у визначені договором строк, позивач має право стягнути заборгованості з урахуванням відсотків (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). При цьому, сторони у договорі дійшли згоди щодо зміни передбаченої ЦК України відсоткової ставки, встановивши її в розмірі 912,50% річних (2,50% * 365 днів = 912,50%). Пунктом 8.1 договору визначено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства України. У п. 9 договору визначено графік платежів за користування кредитним коштами. Також, в день укладення вищевказаного договору позики, відповідачкою [PERSON] підписано Паспорт споживчого\~кредиту Грейс_5\~дней,в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «КФ.ЮА» коштів відповідачці [PERSON] у позику. 14.03.2020 на виконання умов даного договору, позивачем було передано відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 4\~600 гривень, що підтверджується актом про видачу грошових коштів від 14.03.2020. Таким чином,\~ТОВ «КФ.ЮФ»\~виконало свої\~зобов`язання\~за вищевказаним\~договором,\~надавши відповідачці\~грошові кошти у розмірі 4\~600 гривень. Натомість,\~відповідачка не\~виконала свої\~зобов`язання,\~не сплатила\~(не\~повернула)\~грошові кошти\~в порядку\~та у\~строки визначені\~умовами договору,\~внаслідок чого\~утворилася заборгованість\~у сумі 25\~938,97\~гривень, з яких: тіло кредиту 4\~600 грн.; інфляційне збільшення\~1\~328,97 грн. (за період з 13.04.2020-23.02.2022); проценти 2\~760,10 грн.; проценти поза межами строку дії договору 17 250 грн. (за період з 13.04.2020-09.09.2020), що підтверджується карткою обліку виконання договору №000200315761 від 14.03.2020, станом на 16.07.2024. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). У статті 204\~ЦПК\~України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~статті 634 цього Кодексу,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила\~щодо форми\~договору визначено\~ст.\~639\~ЦК України,\~згідно з\~якою:\~договір може\~бути укладений\~у будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлено законом;\~якщо сторони\~домовилися укласти\~договір у\~певній формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таю/ ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови їх надання, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого Договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами статті 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання»(статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою\~статті 530 ЦК України). Статтею 612 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 05\~квітня 2023\~року у\~справі №\~910/4518/16\~зробила висновок,\~що якщо\~боржник не\~сплатив суму\~боргу,\~яка складається\~з тіла\~кредиту та\~процентів,\~нарахованих в\~певній сумі\~на час\~закінчення строку\~кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Умовами кредитного договору визначено, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за "користування кредитом", а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Відтак, позивачем на підставі ст.625 ЦК України, за період 13.04.2020 по 09.09.2020 нараховано 17 250 грн. відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також за період 13.04.2020 по 23.02.2022 нараховано 1\~328,97 грн. інфляційного збільшення. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~заперечень проти\~позову відповідачка\~не надала,\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~за договором,\~відповідачкою жодним\~чином спростовано не було. Таким чином встановлено, що позивач виконав свої обов`язки за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200315761 від 14.03.2020, однак відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 01.08.2024 допустила заборгованість в загальній сумі 25\~938,97\~гривень Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, оскільки відповідачка за вищевказаним Договором не сплатила у встановлені строки заборгованість, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200315761 від 14.03.2020 в загальному розмірі 25\~938,97\~гривень. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 3 028 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved