Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви представник позивача [PERSON] зазначає, що [PERSON] являється матір`ю [PERSON] . Відповідачка являється матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , а відомості про батька вказаної дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Дитина з народження проживає та зареєстрована разом із [PERSON] . Після народження дитини відповідачка деякий час проживає в с. Шилівці, потім періодично їхала на деякий час до співмешканця. Приблизно три місяці тому відповідач взагалі забрала всі свої речі та виїхала в невідомому напрямку без повідомлення родини про своє місце перебування, дитину залишила на виховання та утримання позивача. З того часу як відповідач покинула своє місце проживання, свої батьківські обов`язки вона не виконує, дитина проживає разом із позивачкою, мати з дитиною не спілкується, життям та здоров`ям дитини вона не цікавиться, не має власного житла, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Вказує, що відповідачка проживає окремо від дитини, своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] не виконує, не цікавиться його життям, проблемами, не піклується про нього, матеріально не забезпечує його, не створює належних умов для його розвитку, виховання, навчання, а навпаки створює умови, які шкодять дитині. Тобто, [PERSON] , систематично свідомо, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Зазначає, що позивачка як бабуся створила для дитини всі належні умови для життя, для її розвитку, прикладає всіх зусиль та можливостей, для належного виховання онука, вона є повністю дієздатною особою, ніколи не позбавлялась батьківських прав, не перебувала на психоневрологічному чи наркологічному обліку, не була судимою та не притягалась до кримінальної відповідальності, в розшуку не перебуває. Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд прийняти рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 31.07.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Крім цього, Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на доводи вказані в позовній заяві просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву від неї не надходило. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є сусідкою [PERSON] та підтвердила, що відповідач зловживає спиртними напоями, не здійснює догляд за малолітнім [PERSON] та вже тривалий час відсутня по місцю проживання. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] (відомості про батька зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України) та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 00039903741 від 31.05.2024. Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Дитина зареєстрована та проживає разом з бабусею за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальних громад, які містяться в матеріалах справи та актом обстеження матеріально-побутових умов фактичного місця проживання особи № 68 від 04.06.2024. У відповідності до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , Орган опіки та піклування Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, вважає за доцільне позбавити матір одиначку [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , даний висновок затверджений рішенням № 110/08-2024 від 12.06.2024 року виконавчого комітету Клішковецької сільської ради, Дністровського району, Чернівецької області. Крім цього, згідно письмової заяви свідка [PERSON] вбачається, що вона являється сусідкою [PERSON] , яка на даний час не займається вихованням неповнолітнього сина [PERSON] , також не проживає біля свого сина, користується коштами з картки соцвиплат для дитини, кошти на потреби якої не надає, зловживає спиртними напоями, не доглядає за гігієною своєї дитини. Згідно письмової заяви свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] часто залишала дитину із бабусею, не приходила ночувати, за дитиною не доглядала, на даний час залишила дитину і пішла невідомо куди. Як вбачається із характеристики Клішковецької сільської ради № 409 від 04.06.2024 року, [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, має малолітнього сина [PERSON] [INFO] , дитині не надавала належний догляд. На даний час у с. Шилівці не проживає, її місце перебування невідоме. Відповідно до характеристики з Клішковецької сільської ради № 406 від 04.06.2024 року, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, по характеру спокійна, доброзичлива, в зловживанні спиртними напоями та вживанні наркотичних засобів не спостерігалась. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства - фактичного місця проживання особи № 88 від 18.07.2024, вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає зі своїм малолітнім онуком [PERSON] , і за яким вона більше п`яти місяців здійснює постійний догляд, так як мама дитини більше п`яти місяців тому зникла і залишила свого сина [PERSON] напризволяще. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) в які суд вказав на те, що: «Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21) вказав, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини». Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) вказав, що: «позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Враховуючи вище викладене суд вважає, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо сина. Мати сином не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього та фактично самоусунулася від виконання свої батьківських обов`язків. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, ним не займається, не піклувалася про нього, матеріально не утримує його, не проявляє інтересу до стану його здоров`я, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд вважає, що слід позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно її дитини [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved