Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

03 вересня 2024 року [PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого, [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що після народження сина відповідач покинув їх, сина відтоді не бачив. Аліменти на утримання сина були присуджені заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 20 травня 2016 року, які відповідач не сплачує, на даний час має заборгованість в розмірі 100 408,61 грн. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду повідомлені належним чином, при цьому представник позивача подав заяву про проведення судового засідання у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. При цьому в судовому засіданні 14 жовтня 2024 року позивач, її представник позовні вимоги підтримали, позивач пояснила, що відповідач покинув їх з дитиною, коли синові виповнилось 2 місяці, відтоді жодного разу не спілкувався з сином, не приймав участі у його житті, не цікавився його справами. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що відповідач не бажав спілкуватись з представниками опіки, через дружину передав, що не зацікавлений у спілкуванні з сином. Відповідач в жодне судове засідання у даній справі не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, заяв, клопотань, відзиву не подав. За наявності умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, думку дитини, покази свідка, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2015 року по 20 лютого 2017 року (а.с. 8, 12) та є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 19 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14). Заборгованість по аліментам [PERSON] станом на липень 2024 року становила 100 408,61 грн (а.с. 16-18). [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем (а.с. 10), навчається в 4 класі Лозівського ліцею Хмільницької міської ради, позитивно характеризується за місцем навчання (а.с. 11). Згідно характеристики [PERSON] за місцем навчання, бабуся [PERSON] постійно відвідує класні збори, підтримує зв`язок з класним керівником, мама [PERSON] частково приймає участь у шкільному житті сина, а батько [PERSON] на батьківських зборах та шкільних святах сина жодного разу присутнім не був (а.с. 11). Із акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] слідує, що у будинку створено всі належні умови для проживання та розвитку дитини [PERSON] (а.с. 19). Малолітній [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні пояснив, що свого батька не знає, він не приїжджає, не вітає зі святами. Вважав, що його батька потрібно позбавити батьківських прав відносно нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, відповідно до яких, вона є матір`ю позивача та бабусею [PERSON] . Відповідач покинув її доньку із сином через три місяці після його народження, сином не цікавиться, аліментів не сплачує. Вихованням [PERSON] займаються лише позивач та вона з чоловіком. Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 729 від 17 жовтня 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 60-63). Суд приймає до уваги висновок органу опіки і піклування, оскільки цей висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків, зокрема практично з часу народження дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку про задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 150, 164, 166, 171 СК України,

Outcome: approved