Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

06.06.2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ковальський Т.Б., звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03.10.2023 року о 23.50 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] , яким керував потерпілий [PERSON] та транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , який належить пасажиру [PERSON] . За результатами дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, протокол серії АДД № 121917 від 03.10.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП та постанову серії БАБ № 616853 від 03.10.2023 року за ч.1 ст.126 КУпАП - відсутність страхового полісу на водія [PERSON] . Рішенням Славутського міськрайонного суду у справі № 682/2613/23 від 04.12.2023 року, що набрало законної сили 17.01.2024 року водія VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. В подальшому рішенням Славутського міськрайонного суду у справі № 682/2614/23 від 27.11.2023 року, що набрало законної сили 20.12.2023 року у адміністративній справі відносно [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП провадження у справі закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку із відсутністю страхового полісу на автомобіль VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] позивач [PERSON] був змушений звернутися до МТСБУ з проханням здійснити регламентну виплату за пошкоджений автомобіль. Вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] становить без ПДВ 95012,83 грн., з ПДВ на запасні частини та матеріали в сумі 109 056,39 грн. відповідно до звіту № 360 B_SOS_240102-274526 від 01.02.2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу. Надалі МТСБУ на звернення [PERSON] надала відповідь, в якій просила надати документи, потім відмовила у розгляді справи з причини відсутності доказів вини водія [PERSON] . В подальшому була надіслана скарга до Національного банку України, як регулятора, згідно пояснень на запит якого, МТСБУ повідомило, що не може прийняти рішення про здійснення регламентної виплати, оскільки не володіє належними доказами виникнення у користувача транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03.10.2023 року. На даний час МТСБУ не прийняло рішення про здійснення регламентної виплати, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. МТСБУ хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування (регламентну виплату) замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності : наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідає і за випадкове завдання її (без вини). Відповідальність такої особи поширюється за межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність вини чи наявність вини водія транспортного засобу не звільняє страховика (МТСБУ) відповідно до Закону, від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яка настає з моменту настання страхового випадку тобто в даному випадку дорожньо-транспортної пригоди. Просив суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 95 012,83 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2024 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 05.07.2024 року. Судове засідання 05.07.2024 року відкладене у зв`язку з відсутністю відповідача та на підставі заяви про відкладення розгляду справи. 18.07.2024 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому МТСБУ просило визнати причини пропуску строку для подачі відзиву на позов поважними у зв`язку з великою кількістю справ та несвоєчасним отриманням позовної заяви. У відзиві на позов представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що відсутність рішення суду, яким визначено, що в діях одного з учасників ДТП наявний склад правопорушення ПДР України, яке призвело до ДТП (відповідно і наявність причинного зв`язку між неправомірними діями особи та шкодою, заподіяною внаслідок ДТП), вини особи - унеможливлює класифікацію учасників ДТП на "заподіювача шкоди" та "потерпілу особу". При цьому нормами ч.1 ст.1188 ЦК України чітко зазначено, що у випадку заподіяння шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Просив у позові відмовити, стягнути з позивача на користь МТСБУ витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. 25.07.2024 року представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до якого представник зазначає, що право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди і кореспондуючий обов`язок страховика здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП, за відсутності підстав, про які зазначає МТСБУ у своєму відзиві, тому відповідач відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування зловживає своїми правами і така його поведінка є недобросовісною. 31.07.2024 року представником відповідача подано заперечення (на відповідь на відзив), у яких зазначено, що у разі визнання одного учасника ДТП не винним, інший учасник процесу не може бути визнаний автоматично винним у заподіянні шкоди внаслідок ДТП. Лише вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження, звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність), та чи вчинені вони цією особою. 30.09.2024 року представником позивача надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача просив стягнути з МТСБУ на користь позивача, окрім страхового відшкодування пеню в сумі 13689,66 грн., всього в сумі 108702,49 грн. Вказана заява судом залишена без розгляду у зв`язку із порушенням строків її подання у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.49 ч.2 ЦПК України. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.09.2024 року, за клопотанням представника позивача у Моторного (транспортного) страхового бюро України витребувано матеріали страхової (регресної) справи № 99041. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2024 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] . Представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, зазначивши, що в разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується за наявності вини заподіювача шкоди. В даній справі винуватість жодного з учасників ДТП не встановлена, позивачу було запропоновано надати постанову суду щодо визнання винуватим у заподіянні шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди іншого учасника ДТП, вказаних доказів не було надано, тому у виплаті регресної вимоги відповідачем було відмовлено. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 03.10.2023 року о 23.50 год за участю транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] , яким керував потерпілий [PERSON] та транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] , під її керуванням сталася з вини позивача, провадження відносно нього за ст.124 КУпАП було закрите через неправильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП не складався. Вона зверталася до відділу поліції із заявою про притягнення до відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, проте їй було відмовлено. Просила в позові відмовити. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.10.2023 року о 23.50 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Відносно позивача [PERSON] було складено протокол за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відносно [PERSON] складено протокол серії АДД № 121917 від 03.10.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову серії БАБ № 616853 від 03.10.2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП - відсутність страхового полісу. Постановою Славутського міськрайонного суду у справі № 682/2613/23 від 04.12.2023 року, що набрала законної сили 17.01.2024 року водія VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. Постановою Славутського міськрайонного суду у справі № 682/2614/23 від 27.11.2023 року, що набрала законної сили 20.12.2023 року у адміністративній справі відносно [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП провадження у справі закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У вказаній постанові зазначено, що не знайшло підтвердження порушення [PERSON] вимог п.13.4 ПДР, що ставиться йому у вину за протоколом про адміністративне правопорушення. У зв`язку із відсутністю страхового полісу на автомобіль VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] [PERSON] звернувся до МТСБУ з проханням здійснити регламентну виплату за пошкоджений автомобіль. Вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] становить без ПДВ 95012,83 грн, з ПДВ на запасні частини та матеріали в сумі 109056,39 грн., що підтверджується звітом № 360B від 01.02.2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу. МТСБУ на звернення [PERSON] надала відповідь, в якій просила надати докази, які підтверджують винуватість [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. 11.03.2024 року МТСБУ надіслало [PERSON] рішення про відсутність підстав для проведення регламентної виплати, номер справи МТСБУ № 99041, у зв`язку із відсутністю у МТСБУ доказів виникнення у користувача транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди внаслідок зазначеної ДТП, тому наразі МТСБУ не може прийняти рішення про здійснення регламентної виплати. Представник позивача звернувся зі скаргою до Національного банку України, як державного регулятора на ринках небанківських фінансових послуг. МТСБУ на запит Національного банку України повідомило, що не може прийняти рішення про здійснення регламентної виплати, оскільки не володіє належними доказами виникнення у користувача транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03.10.2023 року. Зі страхової справи № 99041, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16.09.2024 року, вбачається, що 20.12.2023 року [PERSON] здійснив повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 03.10.2024 року о 23.50 год. за участю його транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] та транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та заподіяння йому матеріальних збитків. Після звернення [PERSON] до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати, страховиком було замовлено звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, запропоновано позивачу надати докази винуватості іншого учасника ДТП - [PERSON] , запропоновано [PERSON] надати перелік документів, необхідних для здійснення регламентної виплати, надіслано запит до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 17.03.2024 року, 06.05.2024 року з проханням надати рішення суду, схеми ДТП, пояснення водії учасників ДТП, протоколу огляду місця ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення, що стосуються дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.10.2023 року за участю транспортного засобу позивача. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, який, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої прийнята постанова, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Цим Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно зі ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно ч. 1 ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених цим Законом випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за цим Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Положення ст. 1188 ЦК України є спеціальними щодо ст. 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі. Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей. Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. П. 40.3 ст. 40 цього Закону передбачено, що МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 Закону. Для визначення розміру шкоди, заподіяної позивачу, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності та відповідно до звіту № 360 B_SOS_240102-274526 від 01.02.2024 року визначено вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком [NUMBER] , яка становить без ПДВ 95012,83 грн, з ПДВ на запасні частини та матеріали в сумі 109 056,39 грн. Із страхової справи № 99041 слідує, що відповідачем МТСБУ вживалися заходи з метою збирання доказів, що підтверджують винуватість іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди у заподіянні шкоди майну [PERSON] . Крім того, позивачу у листах - зверненнях, МТСБУ пропонувало надати постанову суду, яка набрала законної сили щодо винуватості водія транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] , за участі якого сталася дорожньо-транспортна пригода 03.10.2023 року о 23.50 год, оскільки позивача за постановою суду визнано невинуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, проте позивачем вказаних доказів не надано. Судом в порядку ст. 5,13 ЦПК України позивачу, його представнику роз`яснювалося їх право на звернення до суду із клопотанням про призначення у справі судової авто-технічної експертизи з метою з`ясування причини дорожньо-транспортної пригоди, наявності в діях водія транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком [NUMBER] , порушень ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору. Проте позивач та його представник відмовилися від проведення означеної судової авто-технічної експертизи, в іншій спосіб встановити винуватість особи, яка є заподіювачем шкоди, заявленої до відшкодування позивачем, неможливо. Отже, МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов`язки, провело збір доказів, необхідних для здійснення регламентної виплати, не встановивши заподіювача шкоди, що є необхідним відповідно до ст.1188 ЦК України, на законних підставах відмовило позивачу у здійсненні страхового відшкодування та роз`яснило йому, що в разі надання доказів винуватості іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, повернеться до розгляду його страхової справи. Під час судового розгляду також не встановлено винуватість учасників дорожньо-транспортної пригоди у заподіянні шкоди позивачу, а тому відповідно до вимог ст. 1166, 1187 ЦПК України у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність і замість якої шкоду має відшкодовувати МТСБУ, як страховик особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, вини у заподіянні шкоди власнику транспортного засобу, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в судовому порядку суд не вбачає. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, не підлягають стягненню на користь позивача і судові витрати, заявлені позивачем. Разом з тим, відповідно до ст. 137,141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову, витрати, понесені відповідачем відшкодовуються стороною позивача. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). Представником відповідача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн, що підтверджуються витягом з Договору №3/4/2023 про надання послуг в сфері права від 21.12.2022, додатковою угодою №83 до Договору №3/4/2023 про надання послуг в сфері права від 21.12.2022, яким визначено розмір витрат з правничої допомоги у вказаній справі, розмір витрат є обґрунтованим та реальним, а тому вони підлягають стягненню з позивача в сумі 2000 грн. З урахуванням встановленого, у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: approved