Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Держави України в особі: Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі по тексту відповідач -1), Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (далі по тексту відповідач -2) про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва, позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. Звернення до суду мотивовано тим, що Солом`янським ГУ НП у м.Києві за процесуальним керівництвом Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №12013110090000430 від 11.01.2013 року, в якому позивач має статус потерпілого. Позивач вказує, що внаслідок тривалого порушення його прав, спричиненого надмірно тривалим проведенням досудового розслідування кримінального провадження, він тривалий час перебуває у стані безперервного нервового напруження і стресу, відчуває душевні страждання, зневіру в справедливість, розчарування, приниження його честі та гідності, які підсилюються через невизначеність службових осіб органів слідства та прокуратури щодо притягнення до кримінальної відповідальності винних у невиконанні судового рішення і відверте ігнорування ними вимог Конституції України, кримінально-процесуального законодавства та своїх службових обов?язків. Так, позивач витрачає свій час на звернення із заявами та скаргами в органи слідства, прокуратури, до суду та перебування в зазначених органах, що призвело до порушення звичайного способу його життя, позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з членами сім?ї, і позивачу необхідно витрачати час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, зауважує, що у кримінальному провадженні не виконувались процесуальні дії та не приймались процесуальні рішення, для яких був би об?єктивно необхідний строк понад 11 років та 2 місяці, про підозру нікому не повідомлялось, обвинувальний акт не складався, неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому було оскаржено позивачем. Надмірна тривалість здійснення кримінального провадження № 12013110090000430 призвела до закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України, внаслідок чого винні особи уникають притягнення до кримінальної відповідальності. Отже, виходячи з тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013110090000430, порушення його розумних строків, протиправної бездіяльності слідчих та прокурорів - процесуальних керівників, їх неефективності та непрофесійності, тривалості та глибини душевних страждань, віку, порушення звичайного способу життя, необхідності витрачати час та зусилля, які необхідні відновлення попереднього стану, а також, з урахуванням практики ЄСПЛ, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 450 000 грн. є адекватним та відповідає засадам розумності та справедливості. Ухвалою суду від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 02.05.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ НП у м.Києві, в якому зауважено, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди слідчим Солом`янського управління поліції ГУ НП у м.Києві при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013110090000430, не доведено протиправність поведінки останнього, що спричинила матеріальну і моральну шкоду позивачу в розмірі, зазначеному в позові, а отже відсутній причино-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діяннями органу досудового розслідування, тому вимоги в частині відшкодування шкоди, задоволенню не підлягають. 17.05.2024 року до суду надійшла відповідь позивача на вказаний відзив, в якому зазначив, що заперечення відповідача1 підлягають відхиленню, так як вони є безпідставними та необгрунтованими, не містять спростування наведеного в позовній заяві обґрунтування позовних вимог, зробленого з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права та практики Європейського суду з прав людини. Крім того, посилання на відсутність протиправних дій слідчих у кримінальному провадженні №12013110090000430 спростовується інформацією у листі слідчого управління ГУ НП в м.Києві від 19.04.2024 № СЕД-17583-2024, згідно якої, до винних осіб вжито заходи дисциплінарного характеру. 13.06.2024 року до суду надійшли пояснення Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на позовну заяву, в яких зазначено ідентичні за змістом заперечення та їх мотивування, що й у відзиві відповідача1. Ухвалою суду від 13.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повновму обсязі, оскільки вважає, що доведені обставини завданої йому моральної шкоди. Звернув увагу, що підозра в кримінальному провадженні нікому не вручалась, обвинувальний акт не складався, обсяг процесуальних дій невелика. Представник відповідача2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та пояснив, що кримінальне провадження було зареєстровано у 2013 році, органом досудового розслідування вживалися відповідні заходи та процесуальними керівниками в кримінальному провадженні надавались відповідні вказівки слідчим. Представник відповідача1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2013 року Солом`янським РУ ГУМВС України в місті Києві за поданням відділу примусового виконання рішень ДВС України від 28.02.2012 року №П-6523/5-61/5 про притягнення винних службових осіб Міністерства оборони України до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2010 року у справі №2-1152/10, було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013110090000430, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 КК України. 02.02.2022 року постановою прокурора до кримінального провадження №12013110090000430 від 11.01.2013 року, приєднано матеріали кримінального провадження №42018100000000183 та №42021111350000038, досудове розслідування яких здійснювалося за заявами [PERSON] та невиконання службовими особами Міністерства оборони України рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2010 року у справі №2-1152/10. Судом встановлено та не спростовується учасниками справи, що наразі Солом?янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013110090000430 від 11.01.2013 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. ч.1, 2, 3 ст.382 КК України. Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється відповідачами, що у вказаному кримінальному провадженні позивач має статус потерпілого, жодній особі не було повідомлено про підозру, строк досудового розслідування станом на день звернення до суду становить понад 11 років та 2 місяці, за відповідний строк слідчими неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження (31.10.2013 року, 03.02.2015 року, 07.06.2018 року, 23.12.2019, року, 27.04.2022 року, 04.10.2023 року), які в подальшому було скасовано ухвалами слідчих суддів (від 11.03.2014 року справа №760/2021/14-к, від 29.05.2015 року справа №760/7193/15-к, від 10.07.2019 року справа №760/17331/19, від 24.02.2020 року справа №761/3903/20, від 11.11.2022 року справа №760/12662/22, від 17.01.2024 року справа №760/30047/23). Судом також встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №760/7193/15-к було визнано бездіяльність слідчого Солом?янського УП Котюжанської Н.В. , яка полягає у нездійсненні розгляду клопотання позивача щодо допиту свідків у кримінальному провадженні № 12013110090000430. Позивач у позові зазначає, що вказане клопотання до цього часу не виконано, протилежного відповідачами не доведено. Крім того, ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду міста Києва від 08.06.2017 року у справі №760/7193/15-к зобов?язано прокурора Київської місцевої прокуратури №9 Чечотку I.P., як прокурора вищого рівня у кримінальному провадженні №12013110090000430, розглянути скаргу [PERSON] щодо недотримання розумних строків слідчим та прокурором під час досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду міста Києва від 05.07.2017 року у справі №760/4380/17 зобов?язано прокурора Київської місцевої прокуратури №9 Чечотку І.Р., як прокурора вищого рівня у кримінальному провадженні №12013110090000430, розглянути скаргу [PERSON] щодо недотримання розумних строків слідчим та прокурором під час досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.11.2018 року у справі №757/32875/18-к скасована постанова прокурора військової прокуратури Київського гарнізону Бебич М.І. про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] у кримінальному провадженні № 12013110090000430. Позивач у позові зазначає, що вказане клопотання до цього часу не виконано, що відповідачами не спростовано. Ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду міста Києва від 27.02.2023 року у справі №760/3626/23 зобов?язано слідчого Солом?янського УП Недухову О.О. розглянути клопотання [PERSON] від 21.01.2023р. щодо допиту свідків у кримінальному провадженні №12013110090000430. Позивач у позові зазначає, що вказане клопотання до цього часу не виконано, доказів протилежного відповідачами не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірною, на думку позивача, бездіяльністю органу державної влади, що здійснює досудове розслідування, в об`єднаному кримінальному провадженні №12013110090000430, розслідування в якому станом на день звернення до суду з позовом триває понад 11 років та 2 місяці. Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 2 Конвенції визначає зобов`язання держави здійснити ефективне розслідування у випадку наявності ознак насильницької смерті. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, який підтриманий Верховним Судом у постановах від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі №646/5368/19. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги бездіяльністю органу досудового розслідування, надмірно тривалому та неефективному здійсненні досудового розслідування у кримінальном провадженні, в якому він є потерпілим, незабезпеченні виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у розумні строки. Крім того, позивач вважає, що невизначенність органу слідства та прокуратури щодо притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у невиконанні судового рішення, підсилює його моральні страждання та викликає розпач. Позивач вказує, що окрім допиту свідка - начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ [PERSON] від 01.08.2019р., жодного з фігурантів кримінального правопорушення не допитано, їх діям не надана правова оцінка і ступінь відповідальності останніх у невиконанну рішення суду не встановлено, а позивача три рази допитували як потерпілого у кримінальних провадженнях № 12013110090000430 та № 42018100000000183. Судом встановлено, що на момент розгляду цієї справи Солом`янським управлінням поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №12013110090000430 від 11.01.2013 року, у якому позивач є потерпілим. При цьому, досудове розслідування здійснюється вже понад 11 років та 10 місяців, жодній особі не повідомлено про підозру. Матеріалами справи підтверджено, що в межах вказаного кримінального провадження позивач неодноразово звертатися в органи прокуратури та слідства щодо порушень законодавства при здійсненні досудового розслідування, його активізацію та притягнення до відповідальності винних осіб, що підтверджено додатками до позовної заяви (17-41). Крім того, позивач звертався до суду зі скаргами щодо бездіяльності слідчих щодо нерозгляду клопотання про допит свідків, недотримання розумних строків слідчим та прокурором під час досудового розслідування, у тому числі з багаточисельними скаргами на постанови слідчих про закриття кримінального провадження, скарги слідчими суддями задовольнялися, постанови були скасовані. Зокрема, у мотивувальній частині ухвали від 11.11.2022 року слідчий суддя дійшов висновку, що зі змісту постанови вбачається, що під час досудового розслідування не допитано жодної службової особи Міністерства оборони України, які повинні були здійснювати виконання рішення суду, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, не вчинено інших слідчих та процесуальних дій на підтвердження чи спростування фактів, викладених у заяві. При цьому, порушення норм КПК України окремими працівниками органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013110090000430 від 11.01.2013 року, констатовано у листі СУ ГУ НП у м.Києві від 22.03.2024 року, в якому у відповідь на звернення [PERSON] повідомлено, що слідчим управлінням проведено перевірку, за результатами якої відомості, зазначені у заяві знайшли своє підтвердження частково, а до винних осіб на підставі статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України вжито заходів дисциплінарного характеру. Крім того, до слідчого відділу Солом?янського управління поліції скеровано відповідного листа щодо забезпечення виконання вказівок процесуального керівника та належної організації досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013110090000430. Суд зауважує, що саме факт необхідності неодноразового оскарження дій/бездіяльності та рішень органу досудового розслідування та прокуратури потерпілим у кримінальному провадженні, і свідчить про наявність спричинення позивачу моральних та душевних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними діями (бездіяльністю) органів державної влади та заподіяною шкодою. При розгляді даної справи відповідачі жодних доказів в противагу наданих позивачем не надали суду, в свою чергу, представник відповідача2 пояснив неможливість допиту багатьох осіб у кримінальному провадженні, адже вони є звільненими з посади та не відомо де проживають, а також наголосив, що відповідні заходи забезпечення кримінального провадження вживались, водночас, представник навіть не зазначив перелік вжитих заходів та не надав суду доказів на підтвердження вчинення з боку слідства відповідних слідчих (розшукових) чи процесуальних дій, передбачених КПК України. Крім того, суд критично ставиться до твердження представника відповідача2 про те, що позивач не приймає активних дій у кримінальному провадженні, не допомагає слідству, адже у відповідності до ч.5 ст.38 КПК України саме на орган досудового розслідуванння покладено обов`язок застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування. Вичерпний перелік прав і обов`язків потерпілого передбачено статтями 56 та 57 КПК України. При цьому, у статті 57 КПК України взагалі не передбачено обов`язку потерпілого вчиняти відповідні заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування. Водночас, суд не вдається до надання правової оцінки рішенням та діям органу досудового розслідування в контексті дотримання норм КПК, а лише встановлює причино-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) органів державної влади та спричинення моральної шкоди позивачу. Принагідно зауважити, що під час розгляду справи відповідачами не надано жодних належних та достатніх доказів, які б у своїй сукупності чи окремо свідчили про зворотне, а саме: відсутності тривалої протиправної бездіяльності та неефективного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди». Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу. Суд звертає увагу, що у цій справі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт невиконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2010 року у справі №2-1152/10, а надмірно тривале та неефективне здійснення досудового розслідування у кримінальном провадженні, яке триває вже більше ніж 11 років. Оскільки такі порушення права позивача були неодноразовими, тривали досить значний проміжок часу (2013-2024 роки), то суд приходить до висновку про доведення позивачем наявності спричинення йому моральної шкоди, внаслідок невиправдано тривалого та неефективного досудового розслідування кримінального провадження №12013110090000430. Суд враховує, що наразі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивача, враховуючи вік позивача, неодноразове звернення із обґрунтованими скаргами на дії слідчих та прокурорів протягом 2013 - 2023 років, що вимагало від нього додаткових зусиль та часу для відновлення своїх порушених прав, суд дійшов до висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 75 000 грн. Так, на переконання суду вказаний розмір моральної шкоди не призведе до безпідставного збагачення та буде справедливою сатисфакцією за заподіяні позивачу моральні страждання та вимушені зміни в життєдіяльності внаслідок необгрунтованої тривалості досудового розслідування кримінального провадження, яка з урахуванням встановлених судом обставин не є виправданою. На підставі викладеного та

Outcome: partial