Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

29 серпня 2023 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпроетровської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя. В позовні заяві позивач просить В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 01 грудня 2001 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Наразі спільне життя не склалося, майже 2 роки шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться та сторони проживають окремо. У період перебування у шлюбі подружжям було придбано нерухомість, а саме: двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю 12500,00 грн., яка зареєстрована за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір`як С.А., реєстр №3477 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11593549); житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вартістю 13900,00 гривень, який зареєстрований за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Оката Л.Г., реєстр №388 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14127975). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя було залишено без руху. На виконання ухвали [PERSON] було усунуто недоліки. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за загальними правилами позовного провадження. Від відповідачки [PERSON] надійшла письмова заява від 22.11.2023 року, яка була зареєстрована судом 06.12.2023 року визнала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя було роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовін вимоги [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року було залучено до участі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . 06 травня 2024 року [PERSON] та [PERSON] подали спільну заяву про затвердження мирової угоди по даній цивільній справі про поділ спільного майна подружжя. Згідно з умовами мирової угоди сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11593549), та визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14127975). Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року було відмовлено у затвердженні мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , про поділ майна пожружжя. Від представника третьої особи адвоката Баглай В.Є. до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в якій вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач та відповідач вже не вперше здійснюють штучні позови для уникнення сплати боргових зобов`язань, які в них виникли перед [PERSON] . Також згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 року було задоволено подання державного виконавця, відповідно до якого визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] та будинок за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках, це говорить про те, що даний спір, а саме позовна заява подана [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, стосуєтья того самого предмета спору. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просилав їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] не заперечував проти задоволення позовної заяви. Представник третьої особи [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить розглянути справу без її участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 01 грудня 2001 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847 (арк.с. 5). Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . На підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3477, позивач [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачкою придбав квартиру загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (арк.с. 9-10), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2005р. № 8183939, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації (арк.с. 11). На підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 188, позивач [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачкою придбав житловий будинок загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. розташований в слі [ADDRESS] (арк.с. 6-7), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.05.2006р. № 10686097, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації (арк.с. 8). Згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 року подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки зі спільного майна подружжя, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , задоволено. Визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., та будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Визначено, що частка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у спільній сумісній власності з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), у спільному майні подружжя, на яке може бути звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження № 49573240, становить частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., та будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. (арк.с. 45-52). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В порядку ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Разом з цим, п.3 ч.1 ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивачем не доведено обставину набуття спірного майна за кошти, які належали йому особисто. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Проте, як вбачається з копій документів, витребуваних судом у приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Кир`як С.А., а саме з заяви вбачається, що [PERSON] дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за рахунок коштів, належних їм як подружжю на праві спільної сумісної власності (арк.с. 97). Зазначену обставину встановлено також ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 року, котра як форма судового рішення, має преюдиційну силу. Таким чином, твердження позивача, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, не були доведені в ході розгляду справи шляхом надання суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про визнання права особистої приватної власності на квартиру за позивачем, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed