Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 02.10.2023 адвокат Вільотнік Г. С., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що [INFO] \~померла мати\~позивача [PERSON] ,\~яка за\~життя склала\~заповіт,\~за яким\~все належне\~їй майно\~заповіла позивачу.\~Після смерті\~спадкодавця відкрилася\~спадщина на\~належне їй\~майно.\~Приватним нотаріусом\~Тернопільського районного\~нотаріального округу\~Нечай Л.\~С.\~видані свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на земельну\~ділянку й\~ часту\~у праві\~власності на\~житловий будинок,\~що на\~ [ADDRESS] .\~Однак,\~03.08.2023\~нотаріус відмовив\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~ частку\~у праві\~власності вищевказаного\~житлового будинку,\~що належала\~ [PERSON] ,\~спадщину після\~смерті якого\~прийняла його\~дружина [PERSON] ,\~у зв`язку\~з тим,\~що свідоцтво\~про право\~власності видане\~та зареєстроване\~після його\~смерті.\~Тож просить\~визнати за\~ [PERSON] право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та було власністю [PERSON] . Позиція учасників справи. В судове\~засідання [PERSON] чи її представник [PERSON] не з`явилися, однак остання подала до суду клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд здійснювати розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~23.10.2024\~через канцелярію\~суду подав\~заяву згідно з якою позовні вимоги визнає й щодо задоволення таких не заперечує. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 29.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 11.06.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так як текст рішення складено 05.11.2024, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 23.10.2024, датою ухвалення рішення є саме 05 листопада 2024 року. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] й Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] повторно /а. с. 12/. Останній за життя був власником частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.10.2001, виданому на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради за № 12 від 22.07.2001 /а. с. 22/. Як видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.10.2022 Зборівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 306 /а. с. 11/. 03.08.2023 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] й належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ТР № 016854 від 06.12.2000 /а. с. 18/. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 341541222 від 03.08.2023 за [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку /а. с. 19/. 03.08.2023 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться на [ADDRESS] й належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.10.2001 /а. с. 20/. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 341552475 від 03.08.2023 за [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. зареєстровано право власності на частку вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами /а. с. 21/. Також [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами на [ADDRESS] /а. с. 13-17/. Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. 03.08.2023 відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після смерті спадкодавця /а. с. 10/. З матеріалів спадкової справи 26/2023 видно, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. із заявою на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Водночас спадкоємець, який має обов`язкову частку у спадщині [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на майно у порядку спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст. ст. 12, 89\~ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 12\~постанови від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У матеріалах справи наявна відмова нотаріуса в оформлені позивачу [PERSON] права на спадщину за заповітом після смерті матері. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тож відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню, користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. В даному випадку нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після смерті спадкодавця. Отож суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та було власністю померлого [INFO] [PERSON] є законними, обгрунтованими, а тому такі необхідно задовольнити. Відомості, які б спростовували даний висновок суду відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що у зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved