Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 50847,58 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.06.2021 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/735660, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 30000 грн строком на 72 місяці з 01.06.2021 року по 31.05.2027 року (включно), а позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно відповідно до Графіку. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби. За користування кредитними коштами позичальник за умовами підпункту 1.4.1 кредитного договору повинен сплачувати щомісячно проценти в розмірі 15 % річних та відповідно до підпункту 1.4.2 кредитного договору сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,85 % від суми кредиту. 29.08.2023 між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ" укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимог, в тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором № 14/735660 від 01.06.2021 року. 15.09.2023 Банком було надіслано відповідачу повідомлення про відступлення прави вимоги до ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ". Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 02.08.2024 року існує заборгованість в загальному розмірі 50847,58 грн, яка складається із: строкової заборгованості 20849,61 грн; простроченої заборгованості 6285,88 грн; заборгованості по нарахованим відсоткам 157,98 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 6454,11 грн; заборгованості по рахунку комісії 855 грн; заборгованості по простроченій комісії 16245 грн. Ухвалою суду від 28.08.2024 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, жодних заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. Відзив на позов не надіслала, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьмастатті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідачка відзив на позов не надіслала, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідачка повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Відповідачка про поважність причин не з`явлення суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 14/735660 від 01.06.2021 року, укладеного між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] , остання отримала кредит в розмірі 30000 грн строком на 72 місяці з 01.06.2021 року по 31.05.2027 року (включно); позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно відповідно до Графіку. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби. За користування кредитними коштами позичальник за умовами підпункту 1.4.1 кредитного договору повинен сплачувати щомісячно проценти в розмірі 15 % річних та відповідно до підпункту 1.4.2 кредитного договору сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,85 % від суми кредиту. У відповідності до пункту 2.2 договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. АТ "Креді Агріколь Банк" зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що підтверджується виписками з рахунку. 29.08.2023 між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ" укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимог, у тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 14/735660 від 01.06.2021 року. 15.09.2023 Банком направлено відповідачу повідомлення про відступлення прави вимоги до ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ". Як вбачається із розрахунків позивача, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 02.08.2024 року виникла заборгованість в загальному розмірі 50847,58 грн, яка складається із: строкової заборгованості 20849,61 грн; простроченої заборгованості 6285,88 грн; заборгованості по нарахованим відсоткам 157,98 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 6454,11 грн; заборгованості по рахунку комісії 855,00 грн; заборгованості по простроченій комісії 16245,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 628 ЦК України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.1048 Цивільного Кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором № 14/735660 від 01.06.2021 року та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ" простроченої заборгованості з урахуванням нарахованих відсотків. Щодо стягнення заборгованості по простроченій комісії, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У справі, що розглядається судом встановлено, що у підпункті 1.4.2 кредитного договору № 14/735660 від 01.06.2021 року сторони обумовили, що позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Суд враховує, що позивачем не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому відповідні положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Суд враховує, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення кредитного договору, а також доказів надання таких послуг. Тож наявні підстави для висновку про те, що положення підпункту 1.4.2 кредитного договору № 14/735660 від 01.06.2021 року є нікчемними відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України "Про споживче кредитування". Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 року у справі №382/1621/21. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Оскільки сплата позичальником винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15. З урахуванням вищенаведеного та встановлених обставин, аналізуючи зміст кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що положення підпункту 1.4.2 кредитного договору в частині комісійної винагороди є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата за обслуговування кредитної заборгованості, не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по простроченій комісії суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості. Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial