Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх змінених позовних вимог вказав, що 26.06.1987 Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] . Від шлюбу має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, шлюб між ним та [PERSON] було розірвано 16.12.2008. Зазначає, що за час проживання однією сім`єю з дружиною та дітьми, він матеріально забезпечував дітей всім необхідним. Крім того, посилається на те, що він оплатив навчання за контрактом своєї доньки [PERSON] у Криворізькому державному педагогічному університеті в період з 2004 по 2008 та навчання сина [PERSON] в ВСП «Гірничо-електромеханічному фаховому коледжі Криворізького національного університету». Вказує, що батьківські обов`язки він виконував сумлінно, забезпечував дітей необхідним. Через певний час, після розлучення, позивач довгий час проживав однією сім`єю з [PERSON] та виховував [PERSON] , якого вона виховувала, як мати-одиначка. У дорослому віці хлопця, позивач разом з [PERSON] звернувся до ДРАЦС та подав заяву про внесення відомостей до актового запису про народження [PERSON] про батька дитини, оскільки ставився до нього як до рідного, матеріально забезпечував та виховував. Наразі позивач перебуває у вкрай нужденному та скрутному матеріальному становищі. 27.06.2023 його було звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у зв`язку із виходом на пенсію. Як вказує позивач, він був вимушений звільнитись з підприємства, оскільки продовжувати роботу через стан свого здоров`я він не зміг. Наразі єдиним джерелом доходу позивача є пенсія. Розмір якої становить 4892,65 грн. Посилається на те, що даної суми йому не вистачає, оскільки він самостійно сплачує комунальні послуги. Зауважує, що йому необхідно регулярно купувати ліки, однак його пенсії не вистачає для забезпечення нормального життєвого рівня. Звертає увагу, що відповідачі є його дітьми, вони мають фінансову можливість надавати йому допомогу, однак відмовляються. Враховуючи всі його витрати та доходи дітей, вважає, що діти в змозі платити аліменти від власних доходів щомісячно, для підтримки його матеріального стану та життя. Тому, посилаючись на норми законодавства, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду та просить стягнути з відповідачів на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, починаючи з дня пред`явлення позову, довічно. Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29.11.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Вказує, що його батьки розлучилися у 2008. З позовом про розірвання шлюбу до йогом матері звертався позивач, в позовній заяві про розірвання шлюбу вказавши, що з 2007 спільне господарство не ведеться, він живе з іншою жінкою і має з нею спільну дитину. Після розлучення батьків, відповідач з сестрою залишилися проживати з мамою, батько жодним чином не допомагав, аліментів ніколи не сплачував, не приймав участі у сплаті коштів за навчання, договорів на навчання не укладав. Вказує на те, що мати повністю утримувала його та сестру, займалася їх вихованням, сплачувала кошти репетиторам. Після розлучення батьків, позивач ніяких матеріальних цінностей не залишив. Все майно він забрав до своєї нової родини. Зауважує, що навіть у період спільного проживання позивач не виконував щодо нього із сестрою своїх батьківських обов`язків, не приділяв їм належної уваги, фактично як він сам вказав у своєму позові про розірвання шлюбу, у нього була інша сім`я, з якою він проживав з 1999 року. Відповідач зазначає, що за його навчання та навчання його сестри сплачувала мати. Крім того, відповідач у відзиві вказує на те, що з кінця 2005 за успіхи у навчанні його було переведено на бюджетне навчання, що свідчить про необізнаність позивача про обставини навчання та і життя в цілому. У зв`язку з чим, відповідач зазначив, що за наявності висвітлених у відзиві підстав заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.42-44). Ухвалою суду від 07.12.2023 витребувано з КП ДОР «Криворізьке БТІ» (50065, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, 34): архівну довідку про те, за ким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості - домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано позивача [PERSON] , [INFO] надати суду довідку про розмір його пенсії з УПФ в Дніпропетровській області за останні 6 місяців і станом на теперішній час (а.с.76). 08.12.2023 від адвоката Морозової О.С. в інтересах відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що відповідач позивні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Позивач не виконував своїх батьківських обов`язків, що підтверджується відсутністю будь яких документів, які б підтверджували факт сплати позивачем аліментів на утримання дітей. Стосовно непрацездатності позивача, відповідач звертає увагу, що жодних доказів стійного розладу здоров`я позивач не надав. Вказує, що сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідачів обов`язку надання утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати стороною матеріальну допомогу. У зв`язку з чим, представник відповідача зазначила, що за наявності висвітлених у відзиві підстав заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.78-83). 12.01.2024 надійшли додаткові письмові пояснення від позивача [PERSON] , де зазначено, що з позицією відповідачів він не погоджується, та вважає що позовні вимоги ґрунтуються на законі та справедливості, та повинні бути задоволені. Вказує, що проживав разом із [PERSON] та дітьми до розірвання шлюбу, до грудня 2008. Зазначив, що [PERSON] жодного разу не зверталася до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання їх спільних дітей, а тому несправедливими є свідчення обох відповідачів про несплату ним аліментів (а.с.105-107). Ухвалою суду від 14.02.2024 року витребувано з Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1) відомості про осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] із зазначенням часу їх реєстрації. Витребувано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості про наявність у [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] інших дітей, окрім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.138). Від представника відповідача [PERSON] адвоката Федоренко В.С. надійшли додаткові письмові пояснення, де зазначено, що на ухвалу суду відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі надав відомості про наявність у позивача, окрім відповідачів по справі, ще двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Даним фактом спростовуються пояснення позивача щодо відсутності у нього інших дітей та іншої сім`ї, до офіційного розірвання шлюбу із матір`ю відповідачів по справі. Крім того, зазначає, що на ухвалу суду департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради надав відомості про те, що син позивача [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] з 04.05.2016 по теперішній час. До того ж зазначає, що згідно наданої позивачем копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2019 позивач прийняв спадщину разом із іншими спадкоємцями у встановлений законом строк після смерті матері [PERSON] у вигляді будинку по [ADDRESS] та невиплачену пенсію. Крім того зазначає, що згідно наданої позивачем виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 09.08.2023 у розділі 8 Лікувальні і трудові рекомендації - будь-які записи відсутні. Жодних обмежень щодо умов праці не зазначено. Згідно анамнезу, історії хвороби позивач звернувся за медичною допомогою 14.03.2023. Вважає, що позивач не надав суду доказів, на підтвердження того, що він потребує матеріальної допомоги, не доведено факту потреби у матеріальній допомозі (а.с.171). Крім того, 17.04.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Морозової О.С. надійшли додаткові письмові пояснення, де зазначено, що разом з позовною заявою позивач надає суду довідку про призначення пенсії) дата розрахунку 13.01.2023), з якої вбачається, розмір пенсії позивача 4892,65 грн. Приймаючи вище вказане станом на січень 2023 так само як і станом на квітень 2024, позивач отримує заробітну плату та пенсію, розмір якої вже у січні 2023 більше ніж вдвічі перевищує прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність. Зважаючи на вище вказане, вважає позовні вимоги необґрунтованим та безпідставними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.175-177). 26.04.2024 від позивача [PERSON] надійшла змінена позовна заява до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька в розмірі 1/5 частини дозоду з кожного з дітей. (а.с.181-184). Ухвалою суду від 29.04.2024 року прийнято до розгляду змінену позовну заяву в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька (а.с.190). 09.05.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Федоренко В.С. надійшов відзив на змінену позовну заяву, в якому зазначено, що змінені позовні вимоги позивача не визнає, заперечує проти їх задоволення в повному обсязі (а.с.192-194). Позивач [PERSON] в судовому засіданні пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в зміненому позові. зазаначив про те, що відповідачі його повнолітні діти, зараз він проживає з дружиною та неповнолітньою донькою. ВІн є пенсіонером , його дохід не може забезпечити необхідний рівень життя, придбання якісних медикаментів, тому він звертається з позовом. Спадщина на будинок не оформлена. Він за час спільного життя з [PERSON] .. [PERSON] забезпечував родину усім необхідним, багато працював, тому вважає, що діти можуть про нього турбуватись. Донька офіційно доходу немає, але отримує допомогу за кордоном. Представник відповідача [PERSON] адвокат Федоренко В.С. в судовому засіданні суду пояснила, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні та просила відмовити в задоволенні змінених позовних вимог. Вказала, що дохід позивача більше прожиткового мінімума. Представник відповідача [PERSON] адвокат Морозова О.С. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення змінених позовних вимог. Суду пояснила, що позивач не надав підтверджуючих документів які свідчили про необхідність сторонньої допомоги та дорогих ліків. Відповідачка не має доходу, зараз перебуває на кордоном. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання зміненого позову в повному обсязі та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатного батька, [PERSON] нарівні із іншими відповідачами по справі (а.с.204). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що протягом 10 років працював пілсобним на ринку, позивач разом з родиною приходив за покупками, постійно бачив їх разом до 2007, але особисто не знайомий, дружину особисто не знав, про розлучення повідомив позивач. Постійного місця роботи позивач не мав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1984 він дружить з позивачем, він знав його сім`ю, ходили один до одного у гості. Донька позивача [PERSON] , навчалась разом із його сином в одній школі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем у шлюбі перебувала з 1987 до 2008 року, від шлюбу мають двох дітей, позивач своїх батьківських обов`язків не виконував. Пояснила, що під час спільного проживання, позивач виганяв її разом із дітьми з квартири, робив життя нестерпним, тому вона з дітьми виїхали з квартири. Діти працювали з 14 років, фінансово забезпечувала їх навчання самостійно. Позивач не приймав участі у вихованні, оскільки вдома його майже не було. Діти до нього ніколи не звертались. Донька вчилась за контрактом, вийшла заміж як закінчувала університет. Син поступив на контракт, потім перейшов на бюджет. Жили вони на кошти, що заробляла вона, працювала навіть коли вийшла не пенсію. Крім того свідок вказала, що позивач не працював з 1992 по 1998, дітям було 5 та 4 роки. З 1999 вони перестали проживати однією сім`єю, оскільки в 1999 в нього народився позашлюбний син. Звертає увагу, що позивач проживає зі своєю сім`єю в якій у нього мається двоє дітей, також позивач має будинок. Шлюб з позивачем розірвали в 2008. З позовом про стягнення аліментів до позивача не зверталась, позбавлення батьківських прав, оскільки позивач переслідував її та дітей, майно не ділили. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового процесу, свідка, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до наступного висновку. Щодо позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 26.06.1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №645. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копіює повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2008 року (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14.06.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] народилась [PERSON] , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького Міського управління юстиції Дніпропетровської області 22.10.1987 року складено відповідний актовий запис № 2024. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). Крім того, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14.06.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] народився [PERSON] , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького Міського управління юстиції Дніпропетровської області 04.05.1989 року складено відповідний актовий запис № 717. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). 16.12.2008 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розрізано, що підтверджується копіює свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16.12.2008 року (а.с.12). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі №212/1055/18-ц від 05 вересня 2019 року. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом у 2023, прожитковий мінімум відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік» для осіб, які втратили працездатність, становить 2093 грн. 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімуму для непрацездатних осіб у розмірі 2361 грн. Разом з позовом позивач надав до суду довідку про призначення пенсії (дата розрахунку - 13.01.2023), з якої вбачається розмір пенсії позивача - 4892,65 грн. Також встановлено, що у позивача крім дітей [PERSON] та [PERSON] є ще двоє дітей, зокрема він є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання щодо стягнення аліментів з повнолітньої особи на утримання батьків необхідною умовою для задоволення вимог є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі, яка визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків, враховуючи отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив, що він проживає разом із своїм сином [PERSON] . Суд зауважує, що на ухвалу суду про витребування доказів, департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради надав відомості про те, що син позивача [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом із позивачем за однією адресою: [ADDRESS] з 04.05.2016 по теперішній час. Даним фактом спростовуються пояснення позивача, що він самостійно несе тягар утримання свого житла, за наявності інших зареєстрованих осіб, які також мають приймати участь у сплаті комунальних послуг, несуть солідарну з ним відповідальність. До того ж, згідно наданої позивачем копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2019 позивач прийняв спадщину разом з іншими спадкоємцями у встановлений законом строк після смерті матері [PERSON] , у вигляді будинку по [ADDRESS] та невиплачену пенсію. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Спадкоємець, який у встановленому законом порядок прийняв спадщину, \\ її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України 2Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Суд звертає увагу, що нотаріусом було роз`яснено позивачу порядок усунення у судовому порядку умов, які стали перешкодами у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємець після усунення цих умов має право оформити свої спадкові права, звернувшись в нотаріальну контору. Крім того, позивачем надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого від 09.08.2023, враховуючи вік позивача, не є безумовним свідченням наявності в нього потреби у постійному медикаментозному лікуванні. До того ж суду не надано жодного доказу щодо наявності лікарських рекомендацій щодо призначення позивачу вживання конкретних медичних препаратів та їх вартості. До того ж, щодо необхідності витрат позивача на ліки, то суд звертає увагу, що ці витрати непов`язані з тяжкою хворобою та не належать до матеріального утримання батьків у розумінні статей 202, 203, 206 СК України. Відтак повнолітні діти не зобов`язані безумовно покривати ці витрати. Таким чином, слід виснувати, що враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок надати суду докази на підтвердження наявності в нього потреби у матеріальній допомозі з боку відповідачів. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища, дійсного придбання ним ліків у зв`язку із хворобою, інших матеріальних витрат на лікування тощо. Отже, позивачем не доведена необхідність у матеріальній допомозі від повнолітніх дітей. Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідачів [PERSON] та [PERSON] обов`язку утримувати свого батька. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17 (провадження № 61-30295св18) від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18). Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, доказів щодо недостатності доходу позивача для покриття його щомісячних обов`язкових витрат не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині. Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача [PERSON] , що підтверджується довідкою наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському на Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №427/31.8-24 від 17.02.2024 (а.с.142). Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, який має дохід та має змогу надавати матеріальну допомогу своєму батькові. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України). У частині 1 статті 202 СК України передбачені підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків: повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо (постанови від 28.11.2018 року у справі № 676/5118/16-ц, від 10.10.2018 року у справі № 301/160/17). При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Так, відповідачем [PERSON] не надано суду відомостей щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб, наявності інших аліментних зобов`язань, а навпаки визнано позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 1/5 частини доходу, з дня пред`явлення зміненого позову, а саме з 26.04.2024 року та довічно. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. Судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial