Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кролевецького районного суду з позовом, до Кролевецької міської ради Сумської області, в якій просить суд визнати за ним, [PERSON] , право власності за набувальною давністю на 11/20 частини нежитлової будівлі з вбудованим житловим приміщенням по [ADDRESS] , яка складається з нежитлової будівлі з вбудованим житловим приміщенням\~ загальною площею 130,2 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, з господарськими будівлями сарай літ. Б1, вбиральня\~ літ. В1, погріб літ. пг1, огорожа літ. № 1-3, з підстав неможливості позасудовим шляхом набути право власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, за змістом позову просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.3). Відповідач Кролевецька міська рада, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, явку представника до суду не забезпечила, надала суду заяву, за змістом якої просила розгляд справи провести без участі її представника (а.с. 35). Треті особи [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не прибули (а.с.38, 41). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням зазначених положень ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30 вересня 2020 року, яке набрало законної сили встановлено , що [PERSON] дійсно з 01.08.1957 року по 18.03.1995, а також з 05.12.1997 по 14.12.2010 працювала завідуючою аптекою №111 Кролевецької центральної районної аптеки №27 в [ADDRESS] . Кролевецька центральна районна аптека №27, перейменована в «Обласне комунальне підприємство Центральна районна аптека №27 Кролевецького району» (скорочена назва - ОКП\~ ЦРА №27 Кролевецького району), припинила діяльність як Юридична особа 31.08.2017 року. Нежитлова будівля по [ADDRESS] була передана в господарське відання Комунальному підприємству Сумської обласної ради "СУМИ-ФАРМ", код ЄДРПОУ 05399277 (правонаступнику ОКП - ЦРА № 27 Кролевецького району) . Рішенням десятої сесії сьомого скликання Сумської обласної ради від 22 грудня 2016 року «Про передачу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області» припинено «користування на праві господарського відання комунальним підприємством Сумської обласної ради «СУМИ-ФАРМ» частиною будинку колишньої аптеки, загальною площею 68,1 м2, що відповідає літ. «А» Інвентаризаційної справи разом з лічильником тепла Multical-VF, модель 457608, сараєм, площею 36,0 м2, що відповідає літ. «Б» інвентаризаційної справи, які розташовані за адресою : [ADDRESS] .». Вищезазначене нерухоме майно передано до комунальної власності Спаської сільської ради Кролевецького району. Згідно розпорядження органу приватизації №576 від 06.12.1994 року, заяву [PERSON] про приватизацію квартири, що розташована по [ADDRESS] , задоволено, доручено Кролевецькому виробничому управлінню житлово-комунального господарства оформити свідоцтво про власність на житло у десятиденний термін . Згідно рішення другого пленарного засідання першої сесії сьомого скликання Ленінської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 16.11.2015, село Ленінське перейменовано у село Спаське . Згідно рішення другого пленарного засідання другої сесії сьомого скликання Ленінської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 25.12.2015, перейменовано [ADDRESS] . Зазначеним рішенням суду встановлено факт належності на праві власності 9/20 частин нежитлової будівлі з вбудованим житловим приміщенням загальною площею 62,1 м2, житловою площею 29,6 м2, що розташована по [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Спаське Кролевецького району Сумської області. Визнано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 9/20 частин нежитлової будівлі з вбудованим житловим приміщенням загальною площею 62,1 м2, житловою площею 29,6 м2, що розташована по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] .(а.с. 8-10) Тобто судом встановлено , що [PERSON] , яка померла [INFO] , на законних підставах володіла квартирою [ADDRESS] , і зазначене нерухоме майно фактично їй належало. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Спаське Кролевецького району Сумської області, актовий запис № 19 (а.с.12). Позивач, який є рідним онуком померлої [PERSON] , (а.с. 8-10) зареєстрував за собою право приватної спільної часткової власності на 9/20 частки нежитлової будівлі з вбудованим житловим приміщенням площею 62,1 кв. м. житловою площею 29,6 кв. м.(а.с. 11), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Кролевецької міської ради\~ №288 від 29.05.2024 року, право власності на 11/20 частин в будинку [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 13). Згідно технічного паспорту на комплекс будівель та споруд громадського призначення , виготовленого 28 травня 2024 року нерухоме майно за адресою [ADDRESS] складається з нежитлової будівлі з вбудованим житловим приміщенням\~ літ.А1 загальною площею 130,2\~ кв. м, з них нежитлове приміщення 1 - 68,1 кв. м., з них основна 51,8 кв. м.\~ і допоміжна 16.,3 кв. м.,\~ та квартира 2 площею 62,1 кв. м., з них житлова 29,6 кв. м. та допоміжна 32,5 кв. м. Біля будинку маються\~ а.2 веранда, а3 веранда, гн1 ганок, гн2 ганок , гн 3 ганок,\~ Б1 сарай, В1 вбиральня , пг1 погріб, №-1-3 огрожа\~\~ (а.с. 14-16). Таким чином нежитлове приміщення 1 та квартира 2 це два окремі приміщення , що крім іншого підтверджується довідкою КП «Кролевецьке РБТІ» (а.с.37 матеріалів справи №579/232/20). Відповідно до записів погосподарських книг Ленінської сільської ради Кролевецького району Сумської області за 1986-1990 роки (особистий рахунок №25), за 1991-1995 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 1996-2000 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 2001-2005 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 2006-2010 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 2011-2015 роки (номер об`єкта погосподарського обліку №221), за 2016-2020 роки (номер об`єкта погосподарського обліку №221), у господарстві за адресою [ADDRESS] (пізніше Леніна, 15) головою господарства зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.38-59 матеріалів справи №579/232/20) загальна площа, якою користувалася [PERSON] 75 кв. м.,\~ житлова 70 , кількість житлових кімнат 3. Згідно технічного паспорту (а.с.28 матеріалів справи №579/232/20) [PERSON] користувалася приміщеннями веранда 2-1,\~ кімнатами 2-5, 2-4 , 2-3 кухня , 2-2 кладова. Слід зазначити , що на плані будинку 15 кв. [ADDRESS] маються два ганки без зазначення літер та площі (а.с. 31 матеріалів справи №579/232/20) Нежитлова будівля по [ADDRESS] була передана в господарське відання Комунальному підприємству Сумської обласної ради "СУМИ-ФАРМ", код ЄДРПОУ 05399277 (правонаступнику ОКП - ЦРА № 27 Кролевецького району)\~ і її частина площею 68,1 м2, сарай площею 36 кв. м. передано до комунальної власності Спаської сільської ради Кролевецького району. Зазначене спростовує довідки Спаського старостинського округу (а.с.18,19), що [PERSON] постійно користувалася іншою частиною комплексу будівель та споруд громадського призначення площею 68,1 м2. Відповідно до\~ Закону щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнено частиною третьою, якою передбачено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, сільським головою) або відповідною архівною установою. При вирішенні спорів про визнання права власності слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі ЦК) УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. За змістом довідки Спаського старостинського округу [PERSON] працювала завідуючою аптеки , тобто знала\~ хто є власником (а.с.18 ) Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі N 755/16913/16-ц. Записи погосподарських книг Ленінської сільської ради Кролевецького району Сумської області за 1986-1990 роки (особистий рахунок №25), за 1991-1995 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 1996-2000 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 2001-2005 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 2006-2010 роки (особистий рахунок № [NUMBER] ), за 2011-2015 роки (номер об`єкта погосподарського обліку №221), за 2016-2020 роки (номер об`єкта погосподарського обліку №221), (а.с.38-59 матеріалів справи №579/232/20) довідки Спаського старостинського округу (а.с.18,19) не містять інформації\~ про те, що [PERSON] добросовісно\~ відкрито, безперервно користувалася нерухомим майном протягом десяти років господарськими будівлями сарай літ. Б1, вбиральня\~ літ. В1, погріб літ. пг1, огорожа літ. № 1-3 по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Позивачем не надано суду доказів користування [PERSON] добросовісно\~ відкрито, безперервно нерухомим майном протягом десяти років іншою частиною комплексу будівель та споруд громадського призначення площею 68,1 м2 з господарськими будівлями сарай літ. Б1, вбиральня\~ літ. В1, погріб літ. пг1, огорожа літ. № 1-3 по [ADDRESS] та ним, [PERSON] , з 2019 року як ним зазначено в позовній заяві. Суд не приймає до уваги позицію позивача та доводи, які її обґрунтовують про визнання за ним права власності на 11/20 частин нерухомого майна по [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. Судом не встановлено підстав для задоволення позову. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed