Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

31 жовтня 2024 року Семенівським районним судом Чернігівської області у цивільній справі за позовом представника позивача - адвоката Сльозки Анатолія Федоровича в інтересах позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівка Агро Плюс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ухвалене рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. Від представника відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівка Агро Плюс», адвоката Тихонова Дмитра Ігоровича, надійшла заява про постановлення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу, в якій представник відповідача просив: стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМЕНІВКА АГРО ПЛЮС», код за ЄДРПОУ 42493173, витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, понесені за наслідками розподілу справи в суді першої інстанції. В обґрунтування заявлених вимог представник відповідача адвокат Тихонов Д. І. у заяві зазначив, що до закінчення розгляду даної справи представником відповідача було зроблено усну заяву про те, що документальне підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу буде надано до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення по суті спору. Відтак, за заявою відповідача у відповідності до вимог ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд має право ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат. У відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що орієнтовний (попередній) розмір витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач внаслідок подання позовної заяви, становить 8\~000,00 грн., докази про що будуть надані в передбачені процесуальним законом строки. Таким чином, представник відповідача разом з першою заявою по суті розгляду справи та до закінчення розгляду справи повідомив суду та позивачу про звернення з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, чим дотримався положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 05 листопада 2024 року суддя Смага С. В. постановив ухвалу про прийняття даної заяви до свого провадження та її призначення до судового розгляду. Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівка Агро Плюс», адвокат Тихонов Дмитро Ігорович, у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу за відсутності відповідача та його представника . Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Сльозка Анатолій Федорович, у судове засідання не з`явилася, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, представник позивача адвокат Сльозка Анатолій Федорович подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив провести судове засідання у справі №\~744/629/24, яке відбудеться 08.11.2024 о 13.30 год., без його участі та без участі позивача; рішення ухвалити відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне заяву задовольнити повністю за наступних обставин. Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Водночас розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо ЦПК України не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). Тому суд вважає за можливе провести розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Також ураховується і те, що заява про ухвалення додаткового рішення подана й вирішується не в порядку ст. 246 ЦПК України, а виключно в порядку ст. 270 ЦПК України, позаяк про відшкодування зазначених судових витрат заявлялось, а підтверджуючі документи надавались до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення. Так, згідно із ст. ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги. Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East\проти України» (заява № 19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де зазначено таке: Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Матеріалами справи з`ясовано, що у відзиву на позовну заяву представником відповідача було зазначено, що орієнтовний (попередній) розмір витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач внаслідок подання позовної заяви, становить 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, докази про що будуть надані в передбачені процесуальним законом строки. А разом із заявою про ухвалення додаткового рішення представником позивача було надано документи, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач. Ці докази, разом із заявою про ухвалення додаткового рішення надсилались представнику позивача 31 жовтня 2024 року. Оскільки стороною відповідача підтверджено обсяги наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості, а іншою стороною до суду не надано доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, зокрема спростування правильності відповідних розрахунків, тому витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачем. Заявлена до відшкодування сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості та пропорційності, а також розумності їхнього розміру та обставинам справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved