Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь 180553,12 грн витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, та судовий збір. В обґрунтування позову посилається на те, що 24 грудня 2018 року о 16 год. 30 хв. в м. Дніпро, вул. П. Калнишевського вул. Калинової в напрямку вул. Б. Хмельницького сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме відповідач, керуючи автомобілем BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода гр. [PERSON] , яка внаслідок цього отримала ушкодження різного ступеню тяжкості. Згідно відповіді від НПУ №3018360585817413 про ДТП, ДТП сталося внаслідок порушення пішоходом [PERSON] ПДР України. Цивільно-правову відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Потерпіла особа [PERSON] звернулась до позивача із заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою в розмірі 180553,12 грн (39417,46 грн (витрати у зв`язку з лікуванням) + 7107,66 грн (виплата у зв`язку з тимчасовою втратою потерпілим працездатності) + 134028 грн (виплата у зв`язку зі стійкою втратою потерпілим працездатності)). Вважає, що до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від відповідача компенсації у повному обсязі регламентної виплати матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою направлено за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 24 грудня 2018 року о 16 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по проїзній частині дороги вул. П. Калнишевського зі сторони вул. Калинової в напрямку вул. Б. Хмельницького та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка внаслідок наїзду отримала тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості (а.с.10). Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції Карабези В.І. від 08 квітня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040000001122 від 24 грудня 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія [PERSON] . Також у постанові зазначено, що причиною настання події даної ДТП слугували дії пішохода [PERSON] , яка грубо порушила п.п. 1.3, 1.5, 4.1 та 4.14-а), б), г) Правил дорожнього руху України (а.с.11-14). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , на день скоєння ДТП не застрахована (а.с.10). 01 березня 2019 року та 01 липня 2019 року потерпіла [PERSON] звернулася до позивача із заявами на виплату страхового відшкодування (а.с.15-50). Потерпілій [PERSON] було здійснено відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на загальну суму 180553,12 грн, з яких 39417,46 грн витрати на лікування, 7107,66 грн тимчасова втрата працездатності та 134028 грн - постійна втрата працездатності (а.с.51-53). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у\~пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті\~11,\~599,\~1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за\~статтею 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~є спеціальним\~\~та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої та другої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду,\~якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України\~з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. З огляду на викладене, МТСБУ в силу вимог\~статті 41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень\~статті 1187 ЦК України\~цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї\~статті ЦК України. Таким чином, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої\~статті 1191 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 03 травня 2022 року № \~450/4163/18. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку регресу страхового відшкодування у розмірі 180553,12 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3028 грн (а.с.2).

Outcome: approved