Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

В серпні 2024 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 грудня 2023 року, близько 07 год. 30 хв., на вул. Центральна, 222 в смт. Бородянка Київської області сталась дорожньо-транспорта пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем Reugeot 605, реєстраційний номер [NUMBER] , роз`їхавшись із зустрічним транспортом, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вулиці за межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. 18 грудня 2023 року за вказаним фактом внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023111050005106, яке постановою слідчого було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок ДТП дружині загиблого [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Reugeot 605, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216975215, чинного на момент ДТП. Позивачка повідомила відповідача про настання страхового випадку та в порядку, визначеному ЗУ №1961-ІV від 01 липня 2004 року, звернулась із заявами про виплату страхового відшкодування. В заявлених позивачкою вимогах містились: 26800 грн. - відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 ЗУ №1961- ІV від 01 липня 2004 року, 241200 грн. - відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, встановлене п. 27.2 ст. 27 вказаного закону. Відповідачем було прийняте рішення про виплату позивачці страхового відшкодування у розмірі 25800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Проте, виплату страхового відшкодування в повному обсязі та в строки, встановлені п. 36.2 ст. 36 ЗУ №1961- ІV від 01 липня 2004 року відповідач не здійснив, що стало підставою для її звернення в суд. Чоловік/дружина, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, мають право на відшкодування шкоди по втраті годувальника довічно. Основним доказом наявності права позивачки на отримання відшкодування по втраті годувальника є: досягнення пенсійного віку, встановленого законом, наявність родинних відносин. На момент ДТП загиблий [PERSON] офіційно працював в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням на посаді робітника зеленого будівництва/столяр, отримував сукупний дохід, достатній для утримання себе та своєї непрацездатної дружини. Позивачка потребує матеріальної допомоги, яку загиблий міг надавати та надавав за життя непрацездатній дружині, оскільки отримував заробітну плату та пенсію. Дружина загиблого досягла пенсійного віку і має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6700 грн. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача обрахована відповідно до п. 27.2 ст. 27 ЗУ №1961- ІV і становить 241200 грн. (36 х 6700). Граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку в загальній сумі не може перевищувати 320000 грн., оскільки в частині відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, сторони погодили 236 600 грн., то у такому випадку страхове відшкодування, яке належить до виплати позивачу становить 236600 грн. (п. 27.2 ст. 27 закону №1961- ІV. Тому просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» на її користь 236600 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника для дружини та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39000 грн. 14 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи отримав; 29 серпня 2024 року до суду надійшов відзив на позов в якому представник відповідача зазначив, що в досудовому порядку позивачка через свого представника не зверталась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника внаслідок ДТП, всіх документів на підтвердження власних вимог не подала, внаслідок чого рішення про виплату страхового відшкодування в частині заявлених вимог не розглядалося та не приймалося з огляду на неможливість, зокрема, проведення належного страхового розслідування. Тому, оскільки натепер ні у позивача, ні в матеріалах справи немає визначених законодавством документів - у відповідача не настав строк для здійснення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В подальшому в розпорядження ТДВ «СГ «Оберіг» надійшла копія постанови про закриття кримінального провадження відносно досліджуваної ДТП від 29.02.2024, якою встановлено, що ДТП сталася з вини пішохода [PERSON] , у зв`язку з порушенням ним п. 4.1, 4.7, 1.14 а), б), г), ґ) Правил дорожнього руху України. Інформація, викладена в постанові достеменно та вичерпно доводить факт грубої необережності зі сторони потерпілої особи, а для водія [PERSON] - факт непереборної сили. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 1166 ЦК України). В свою чергу ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тому, оскільки матеріали справи містять достатній об`єм інформації та документів на підтвердження факту непереборної сили на момент настання ДТП, то у ТДВ «СГ «Оберіг» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Відповідно до п. 35.2 ст. 35 закону №1961- ІV до заяви про виплату страхового відшкодування мають бути додані документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Однак на підтвердження статусу утриманця загиблого представник позивача не надав жодного документу, а відтак будь-які належні та достовірні докази на підтвердження перебування позивачки на утриманні загиблого відсутні. Наголосив, що жодним чином не порушував та не оспорював права, свободи чи законні інтереси позивачки, адже діє в межах чинного законодавства. При цьому стороною позивача жодним чином не обгрунтовано та не роз`яснено по якій причині заявлено позовні вимоги про стягнення на користь позивача однією сумою страхового відшкодування за втрату годувальника. Адже за приписами закону №1961- ІV, страхове відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого, може бути здійснене у вигляді одноразової виплати. Частиною 1 ст. 1202 ЦК України унормовано, що за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Наполягав, що у випадку наявності підстав для виплати страхового відшкодування за втрату годувальника, така сума відшкодування має бути поділена на 36 календарних місяців. З приводу витрат на правову допомогу зазначив, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивачки, тому відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд повинен покласти на неї судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Також вважав, що розмір витрат на адвокатські послуги є необгрунтовано завищеним, оскільки даний спір є спором незначної складності, спірні правовідносини не передбачають дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також 29 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача Алєксєєва В.В. про розгляд справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 05 вересня 2024 року заява представника відповідача Алєксєєва В.В. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишена без задоволення. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18 грудня 2023 року, близько 07:30, в [ADDRESS] , водій [PERSON] , керуючи автомобілем Reugeot 605, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в напрямку провулку Банний, що в смт. Бородянка, роз`їхавшись із зустрічним транспортом, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину вулиці за межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Ірпінської ЦМЛ, де від отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно з висновком судово-медичної експертизи, характер та морфологія тілесних ушкоджень їх зовнішній вигляд, локалізація та взаєморозташування на тілі [PERSON] , вказують на те, що вони утворилися прижиттєво, від дії тупого (их) предмету (ів), можливо в термін (18 грудня 2023 р.) та обставин постанови, в результаті дорожньо-транспортної травми - наїзду легковика на пішохода. За фактом ДТП порушене кримінальне провадження №12023111050005106 від 18 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке за постановою старшого слідчого СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 29 березня 2024 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 27-29). Згідно з довідкою про доходи №3167 1619 9767 0146 [PERSON] перебуває на обліку в Ірпінському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком. За період з 01 січня по 31 грудня 2023 року сума її пенсії склала 29491,66 грн. (а.с. 42, 24). З довідки про доходи, виданої Бородянським психоневрологічним інтернатом з геріатричним відділенням, вбачається, що [PERSON] працює на посаді робітник зеленого будівництва/столяр, розмір його доходу за період з грудня 2022 року по листопад 2023 року склав 96614,66 грн. (а.с. 43). Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу Reugeot 605, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» відповідно до страхового полісу № ЕР 216975215 (а.с. 21). Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності. Таким чином, як встановлено з матеріалів справи (а.с. 27-29, 25, 26, 30, 37), та виходячи з норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що в результаті вказаної ДТП та її наслідків позивачці [PERSON] - дружині загиблого [PERSON] , яка досягла пенсійного віку, перебувала на його утриманні і проживала з ним однією сім`єю було завдано майнової шкоди. Батько загиблого [PERSON] помер [INFO] , а мати [PERSON] - [INFO] . Згідно вимог п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування: - шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі , встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі №755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, у випадках, коли делікатні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у делікатному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №445/370/19. Відповідно до п. 27.6 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000,00 грн. на одного потерпілого. Оскільки граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку у загальній сумі не може перевищувати 320000,00 грн., в частині відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника сторони погодили 236600,00 грн., то в даному випадку страхове відшкодування, яке підлягає для стягнення становить 236600,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в межах ліміту страхової суми та заявлених позовних вимог 236600,00 грн. (з розрахунку 6700,00 грн. х 36 = 241200,00 грн.). Заперечення відповідача щодо необгрунтованості позовних вимог суд до уваги не приймає, зважаючи на доведеність права позивачки на отримання вказаних страхових виплат в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки витрати позивача на правову допомогу у розмірі 39000,00 гривень не є пропорційними та співмірними предмету спору, то суд вважає за необхідне стягнути 10000 гривень на відшкодування вказаних витрат.

Outcome: approved