Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

13.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в розмірі 50943,77 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 18.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 5559963, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12450,00 грн. шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] строком на 360 днів. 29.05.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 29.05/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , про що було повідомлено відповідачку шляхом направлення повідомлення на її електронну пошту зазначену нею при укладанні Договору про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки за Договором про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022 становить 50943,77 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10700,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 40243,77 грн. Оскільки відповідачка у добровільному порядку вказану заборгованість не погасила, позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] , про стягнення заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 30.05.2024 відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив, у якому остання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що матеріали справи не містять повідомлення її про відступлення права вимоги за кредитним договором, позивачем не додано належних доказів перерахування їй коштів за кредитним договором, також відсутній розрахунковий документ (платіжне доручення, меморіальний ордер, тощо) або виписки з банківського рахунку, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. 10.06.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що 18.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5559963 про надання споживчого кредиту. На підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М685056», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що [PERSON] ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. При цьому, процедура укладання кредитного договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передбачає такий алгоритм дій особи, яка бажає отримати кредит, відповідно до якого потенційний клієнт заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, до укладання договору клієнт має можливість ознайомитись з усіма істотними умовами договору, тобто до підписання Договору про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022 відповідачка була ознайомлена з його умовами та погодилась з ними. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачкою вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Сума заборгованості була розрахована первісним кредитором, відповідно до умов договору. При цьому, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Просив повністю задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.07.2024 суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 18.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 5559963 про надання споживчого кредиту на суму 12450,00 грн., строком на 360 днів. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти (стандартна процентна ставка становить 1,99% в день) за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; Підписавши 18.02.2022 договір про надання споживчого кредиту, відповідач взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору). Відповідно до листа АТ«ПУМБ» № КНО-20.4/73 від 31.05.2023 грошові кошти в сумі 12450,00 грн. були перераховані ТОВ «Авентус Україна» на платіжну картку № [NUMBER] . За інформацією АТ «СЕНС БАНК», наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів (лист за Вих. № 10043-БТ-32.2/2024 від 13.09.2024), банківська картка № [NUMBER] відкрита АТ «СЕНС БАНК» на ім`я відповідачки [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) та на вказану картку 18.02.2022 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 12450,00 грн. Вказане підтверджується також наданою АТ «СЕНС БАНК» випискою по особовим рахункам за 18.02.2022 по рахунку [PERSON] Відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами те, що грошові кошти у розмірі 12450,00 грн. надійшли на її картковий рахунок не від ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку з укладеним нею кредитним договором Отже, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за Кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 12450,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я останньої. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022, розміщених на їх веб-сайті. Договір про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано 18.02.2022 о 12:31:24 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М685056. Згідно з приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Таким чином, підписання відповідачем договору, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. 29.05.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому за третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 29.05.2023, що є Додатком №1 до Договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] , загальна сума заборгованості якого за кредитним договором № 5559963 складає 38167,97 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10700 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками - 27467,97 грн. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022. Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5559963 від 18.02.2022. У даній справі Договір факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 50943,77 грн. При цьому, відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідачки судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved