Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» від імені якого діє Волинська філія Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період\~з 01.02.2018\~року по\~09.08.2024\~року [PERSON] , перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція»,\~від імені\~якого діяла Волинська філія державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція» 09.08.2024 року позивачці було вручено наказ №3 «Про звільнення з роботи», за яким її звільнено з 09.08.2024 року з посади головного бухгалтера Волинської філії за згодою сторін з оплатою компенсації за невикористану відпустку 119 календарних днів. За даними бухгалтерського рахунку 661 (зарплата) Відповідача по працівнику [PERSON] , за період з 01.01.2021 року по 31.08.2024 року загальний розмір заборгованості роботодавця включаючи суми ПДФО - 51739,59 грн. та ВЗ - 4311,63 грн. складатиме 287442,14 грн. За розрахунком №25 від 11.09.2024 року суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, з врахуванням коефіцієнтів індексації, [PERSON] по Волинській філії інституту "НДІпроектреконструкція" становить 39440,18 грн. В день\~звільнення позивача\~09.08.2023\~р.,\~відповідач не\~здійснив виплату належних\~коштів,\~що є\~грубим порушенням\~ч.1\~ст.\~116\~КЗпП України. У зв`язку\~з тим,\~що Відповідач\~не провів\~повний розрахунок\~при звільненні\~позивача у\~день звільнення\~-\~09.08.2024\~року,\~то сума\~середнього заробітку\~за весь\~час затримки по день звернення до суду становить 14252,48 грн. А тому,\~на підставі\~вищевказаного просила\~стягнути з\~Державного підприємства\~«Державний науково-дослідний\~та проектно-вишукувальний\~інститут "НДІпроектреконструкція»,\~від імені\~якого діє\~Волинська філія\~державного підприємства\~"Державний\~науково-дослідний\~та проектновишукувальний\~інститут "НДІпроектреконструкція",\~на користь\~ [PERSON] ,\~-\~287442,14\~грн.\~заборгованості по\~заробітній платі\~та компенсації\~за всі\~не використані\~дні щорічної\~відпустки,\~з утриманням\~та перерахуванням\~до бюджету\~при її\~виплаті сум\~податку на\~доходи фізичних\~осіб та\~військового збору;\~-\~39440,18\~грн.\~-\~сума компенсації\~втрати частини\~грошових доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~термінів їх\~виплати,\~з врахуванням\~коефіцієнтів індексації;\~-\~14252,48\~грн - середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~з розрахунку\~445,39 грн.\~за один\~робочий день\~станом на\~24.09.2024\~року та\~усі судові витрати. Ухвалою суду від 27.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» від імені якого діє Волинська філія Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.02.2018\~року по\~09.08.2024\~року перебувала у\~трудових відносинах\~з Державним\~підприємством «Державний\~науково дослідний\~та проектно-вишукувальний\~інститут "НДІпроектреконструкція\~» від\~імені якого\~діяла Волинська філія державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція», що підтверджується записами в трудовій книжці\~№ 29-30\~(серія\~ [NUMBER] )(а.с.10-11). Наказом №3 «Про звільнення з роботи» від 09.08.2024 року, [PERSON] звільнено з 09.08.2024 року з посади головного бухгалтера Волинської філії за згодою сторін з оплатою компенсації за невикористану відпустку 119 календарних днів (а.с.12). У день звільнення працівнику за нормами трудового законодавства має бути видана заробітна плата, включаючи плату за останній день роботи та компенсація за невикористані дні відпустки. Судом встановлено, що в день звільнення належні позивачу суми не були виплачені, що не спростовано відповідними доказами та поясненнями представника відповідача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу заробітної плати, тому суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по заробітній платі. Відповідно до довідки № 23 від 11.09.2024 року розмір заборгованості перед [PERSON] по Волинській філії інституту "НДІпроектреконструкція" становить 231 390,92 грн. (а.с.13). За даними бухгалтерського рахунку 661 (зарплата) по працівнику [PERSON] за період з 01.01.2021 року по 31.08.2024 року загальний розмір заборгованості роботодавця включаючи суми ПДФО - 51739,59 грн. та ВЗ - 4311,63 грн. складатиме 287442,14 грн (а.с.14-15). Як передбачено\~ч.\~1\~ст.\~117\~КЗпП України\~визначає,\~що у\~разі невиплати\~з вини\~роботодавця належних\~звільненому працівникові\~сум у\~строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 26.02.2020\~року у\~справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 810/451/17. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З довідки №24 від 11.09.2024 року відповідача про розмір середньої заробітної плати [PERSON] у червні 2024 року та липні 2024 року вона становила 19152 грн.: (20 робочих днів (червень) + 23 робочих днів (липень)), тобто середньоденний заробіток становив 445,39 грн. Днем звільнення є останній робочий день. Як встановлено судом останнім днем роботи позивача необхідно рахувати 09.08.2024. Таким чином,\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~позивача становить:\~445,39\~грн.\~х 32\~робочих днів (з 10.08.2024 р. по 24.09.2024 р.) = 14252,48 грн. Частина друга статті 233 КЗпП України визначає, що із заявою про вирішення трудового спору\~у справах\~про звільнення\~працівник має\~право звернутися\~до суду\~в місячний\~строк з\~дня вручення\~копії наказу\~(розпорядження)\~про звільнення,\~а у справах про\~виплату всіх\~сум,\~що належать\~працівникові при\~звільненні,\~-\~у тримісячний строк\~з дня\~одержання ним\~письмового повідомлення\~про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Суд у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц (14-623цс18) враховує, що метою ст.ст.116,177 КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Крім того, з огляду на положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України, розмір середнього заробітку, що може бути стягнуто судом з роботодавця, залежить від задоволення вимоги про стягнення несплаченої заробітної плати при звільненні. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця. Відповідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №20250-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 № 159 та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №20250-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001 (дня набрання чинності вказаного Закону). Відповідно вказаного Закону під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто нарахувати компенсацію за затримку потрібно, тільки якщо раніше нарахований дохід працівникові своєчасно не виплачений. Таким чином, оскільки, оскільки заробітна плата позивачеві не була своєчасно виплачена, слід задовольнити вимогу про стягнення компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Статтею 3 вказаного Закону України передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податкових обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно п.3, п.4.Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 № 159, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. (Абзац четвертий пункту 3 в редакції Постанови КМ № 692 від 23.04.99). Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. Крім того, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення. За розрахунком №25 від 11.09.2024 року суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, з врахуванням коефіцієнтів індексації, [PERSON] по Волинській філії інституту "НДІпроектреконструкція" становить 39 440,18 грн (а.с.16). Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, розмір компенсації, що підлягає виплаті позивачці складає 39\~440,18 гривень. Саме з даним розрахунком погоджується суд, призначаючи до стягнення суму компенсації. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 116 КЗпП України, а саме: своєчасна виплата заробітної плати, дане право підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із виплати заробітної плати та компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 287\~442,14 гривень; середній заробіток за час затримки виплати по заробітній платі в розмірі 14\~252,48 гривень та компенсацію за втрату частину грошових доходів в розмірі 39\~440,18 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. (за дві позовні вимоги) від якого була звільнена позивачка при подачі позову, та на користь позивачки судовий збір сплачений при поданні позовної заяви в розмірі 968,96 грн за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні .

Outcome: approved