Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , матері моєї спільної з нею дитини [PERSON] . Вказуючи на те, що його колишня цивільна дружина, [PERSON] , [INFO] , не виконує свої батьківські обов`язки щодо їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки вона систематично зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює її поведінка суттєво шкодить психологічному та фізичному розвитку їх сина. Вона часто знаходиться в нетверезому стані та в присутності дитини висловлюється нецензурною лайкою, що створює несприятливі умови для нього. Останні роки взагалі не проживає разом з ними, не забезпечує належні умови для навчання та соціального розвитку їх сина, не виконує вимог законодавства про права та обов`язки батьків. Не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина. Не цікавиться шкільним життям дитини. В 2022 році він звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із заявою про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання нашого спільного сина. Справа № 505/1513/22, яку було задоволено. В свою чергу [PERSON] жодного разу не сплатила аліменти. 28.06.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Куяльницької сільської ради розглядалось питання щодо визначення місця проживання сина з ним та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , про що було прийнято рішення службою у справах дітей. Куяльницькою сільською радою підготовано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , проект рішення на засідання виконавчого комітету Куяльницької сільської ради про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання [PERSON] з батьком. Рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 09.07.2024 року №148 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 09.07.2024 року №149 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з вищевикладеним просив заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позиція сторін: Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав, зазначених в позові. Позивач стверджував, що його колишня цивільна дружина відповідачка [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо їх спільної дитини, [PERSON] , а саме повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню, розвитку неповнолітнього сина та його матеріального утримання. Також просить врахувати, що неповнолітній син [PERSON] не бажає продовжувати спілкування з відповідачкою та хоче проживати з ним. Позивач просить позов задовольнити повністю та позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо позбавлення її батьківськи прав, відносно сина [PERSON] . Підтвердила, що не належно виконувала батьківські обов`язки, оскільки її колишній цивільний чоловік перешкоджав їй бачитись з сином, не пускав її до нього, однак вона бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні та розвитку. Що стосується визначення проживання її малолітнього сина [PERSON] , вона не заперечує проти його проживання з батьком та його бабусею. Представник третьої\~особи органу\~опіки та\~піклування в\~судовому засіданні\~висловив свою\~думку з приводу заявлених позовних вимог та не заперечував проти їх задоволення. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді 26.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.09.2024 року, яке не відбулось через технічні причини (відсутність електропостачання). Підготовче судове засідання у справі відкладено на 05.09.2024. У судове засідання 05.09.2024 з`явився представник Куяльницької сільської ради Дмитрашко Т.О., яка діє відповідно до довіреності №27 від 05.08.2024, виданої Куяльницьким сільським головою [PERSON] . Також у судове засідання з`явився позивач [PERSON] . Відомостей про належне повідомлення відповідачки у справі [PERSON] судом не отримано, до суду не повернуто повідомлення про вручення рекомендованого листа відповідачу. Відзив на позов відповідачем не подано. Ухвалою суду від 05.09.2024 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України. Підготовче судове засідання відкладено на 23.09.2024. У судове засідання 23.09.2024 з`явився відповідачка [PERSON] , яка зазначила, що ухвалу про відкриття провадження у справі не отримувала, просила суд надати строк на подачу відзиву на позов, позивач проти цього не заперечував. Ухвалою суду від 23.09.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, надано відповідачу строк до 07.10.2024 для подачі відзиву на позовну заяву. В судове засідання, призначене 23.09.2024 з`явився позивач, представник третьої особи, Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, відповідач. Відповідач [PERSON] зазначила, що відзив на позовну заяву нею не підготовлено. Ухвалою суду від 07.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 год. 30 хв. 22.10.2024. 22.10.2024 в судове засідання з`явився позивач, представник третьої особи, Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, відповідач. Був допитаний в якості свідка [PERSON] , судом досліджувались письмові докази. Оголошено перерву у судовому засіданні для надання оригіналу свідоцтва про народження до 16 год.25 хв. 07.11.2024. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі. У них народився син [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.2014, актовий запис №460, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області ( а.с. 7). На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5,8). Відповідно до характеристики виданої старостою Борщівського старостинського округу Куяльницької сільської ради Девдерою Олександром, з якої вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та за вказаною адресою проживає з своїм малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] . До кримінальної на адміністративної відповідальності не притягувався. Розбіжностей та суперечок із представниками влади не мав. Із сусідами підтримує добрі взаємини. До алкогольних та наркотичних засобів відноситься негативно. Відносно [PERSON] скарг та зауважень до старости Борщівського старостинського округу не надходило (а.с.9). Як вбачається з характеристики виданої старостою Борщівського старостинського округу Куяльницької сільської ради Девдерою Олександром, стосовно [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не стоїть. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась. Під час проживання за вказаною адресою у [PERSON] з сусідами виникали розбіжностей та конфліктні ситуації. Була помічена у вживанні алкогольних напоїв. До наркотичних засобів відноситься негативно. Відносно [PERSON] до старости Борщівського старостинського округу надходили скарги та зауваження (а.с.10). Як вбачається з характеристики директора Малофонтонського ОЗО, неповнолітній [PERSON] навчається в Борщівській гімназії - філії Малофонтонського ОЗО з першого класу. Батько, [PERSON] , бере активну участь у житті класу, регулярно спілкується з педагогами, які навчають його сина, цікавиться життя дитини. Мати [PERSON] з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється (а.с. 11). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.07.2024 державним виконавцем Подільського відділу ДВС Подільському районі Одеської області Сітапчук О.О. при примусовому виконанні судового наказу №505/1513/22, який видано Котовським міськрайонним судом Одеської області 23.06.2022, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно але, не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.06.2022 та до досягнення повноліття сином [PERSON] , [INFO] , тобто до 15.07.2032 встановлено розмір заборгованості по аліментам у сумі 72\~215 гривень 04 копійок станом на 01.07.2024 (а.с. 14). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 09.07.2024 року №148 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відповідно до копії рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 09.07.2024 року №149 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] виданого головою органу опіки та піклування Куяльницьким сільським головою [PERSON] від 11.07.2024, в якому зазначено, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] (а.с. 18). Позиція суду та нормативно-правове обґрунтування: Спірні правовідносини склалися між сторонами з приводу позбавлення батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Судом, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунусь від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, який залишився проживати з батьком та бабусею. Тут теж необхідно вказати що дійсно тривалий час відповідачка не брала належної участь у житті сина через об`єктивні причини, оскільки між нею та позивачем існують неприязні стосунки, відповідачці позивач забороняв спілкуватись з рідним сином, так як не бажав їх спілкування, яке на його думку негативно впливало б на неповнолітнього сина. Однак в подальшому відповідачка планує змінити ставлення до батьківських обов`язків та виявляє прихильне ставлення до свого сина з намаганням підтримувати і покращувати їх стосунки. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько та бабуся, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батька з виховання (стаття 150 СК України) та обов`язки батька з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені статтями 180, 181, 185 СК України). Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із висновку Куяльницької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради (а.с. 18). Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18). Суд не бере до уваги наданий висновок Куяльницької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради, як органу опіки та піклування від 09.07.2024 № 149, вважає його недостатнім обґрунтованим, так як його зміст фактично констатує обставини, на які посилається кожна сторін, та не наведено будь-яких підстав щодо задоволення заяви позивача та не врахування позиції відповідачки. Суд також враховує і ту обставину, що із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини. Верховний Суд наголошує, що самі по собі неприязні стосунки між батьками та вважає недосягнення ними згоди щодо порядку і способу участі у вихованні дитини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Саме по собі небажання дитини спілкуватися з одним із батьків не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері та дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Зокрема суд установив, що неможливість активної участі матері в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема між позивачем та відповідачкою існують неприязні стосунки, а отже, позивачем не доведено свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, яка бажає змінити свою поведінку та брати активнішу участь в житті дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт, що негативно вплинуло на його взаємовідносини з сином, який залишився проживати з батьком. Отже, небажання дитини спілкуватися з матір`ю не свідчить про ухилення нею від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Аналогічний висновок міститься в Постанові ВС/КЦС № 331/5427/17 від 24.04.2019. Суд враховує, що відповідачка виявляє прихильне ставлення до свого сина, з намаганням підтримувати і покращувати батьківсько-дитячі стосунки, неповнолітній [PERSON] виявляє неприязне ставлення до матері, що виражається в небажанні продовжувати спілкуватись з нею. Однак неповнолітній [PERSON] , якому на час розгляду справи виповнилось 10 років, висловлюючись в судовому засіданні щодо задоволення позову про позбавлення батьківських прав не заперечив, що він час від часу спілкувався особисто з матір`ю та продовжує спілкуватись в телефонному режимі, коли остання телефонує йому. Отже за встановлених обставин судом не встановлено негативного впливу на психічний стан та розвиток неповнолітнього. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про не врахування думки неповнолітнього [PERSON] щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідачки. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом у справі не встановлено. Отже в судовому засіданні установлено, що відповідачка [PERSON] не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з нею, а необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували. В межах розгляду даної справи, судом не встановлено фактичних даних, які б давали підстави вважати, що поведінку відповідачки не можливо змінити, не містить таких даних і поданий Висновок, у якому наведено загальні формулювання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та який не містить виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав необхідно відмовити, у зв`язку з відсутністю підстав застосовування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Одночасно, за частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами першою-четвертою ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п. 1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. П. п. 1, 3 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), в тому числі й на рівне виховання батьками. Беручи до уваги всі встановлені судом обставини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи викладені норми законів, суд приходить до висновку про необхідність попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього [PERSON] . Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд приходить до переконання про їх задоволення виходячи з наступного. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст. 160 СК України). Відповідно до змісту\~ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Крім цього, в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Висновки суду: Враховуючи ті обставини, що відповідачка бажає повноцінно приймати участь у вихованні сина, заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, змінила ставлення до виконання батьківських обов`язків, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, з врахуванням інтересів дитини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Разом з тим, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Судові витрати Позивач у позовній заяві не просить здійснити розподіл судових витрат. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 19, 141, 164, 165, 171, 180, 181, 183 СК України, ст. ст. 12, 15 ЗУ "Про охорону дитинства",

Outcome: partial