Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 липня 2004 року у Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області, було зареєстровано шлюб з відповідачем, про що зроблений актовий запис №51. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Як зазначено позивачем, позивач з відповідачем віддалились один від одного через наявність різних життєвих пріоритетів та цінностей, що призвело до того, що сторони не можуть більше бути разом. Незважаючи на докладені сторонами зусилля, вони не змогли подолати глибокі розбіжності в характерах та поглядах на життя, збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам, як позивача так і відповідача.. На теперішній час малолітня дочка проживає разом з позивачем- батьком дитини, яка після розірвання шлюбу за досягнутою згодою між сторонами залишить також проживати зі своїм батьком, в зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, після розірвання шлюбу залишити сторонам прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій вона позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі та просила суд шлюб між сторонами розірвати. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») перебувають у шлюбі з 17 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 17.07.2004 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №51. Від шлюбу мають дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №161; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №8. Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується так як не спростовано, що позивач з відповідачем віддалились один від одного через наявність різних життєвих пріоритетів та цінностей, що призвело до того, що сторони не можуть більше бути разом, незважаючи на докладені сторонами зусилля, вони не змогли подолати глибокі розбіжності в характерах та поглядах на життя, збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам, як позивача так і відповідача.. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнала повністю та просила суд шлюб між нею та позивачем розірвати. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, враховуючи, що згода відповідача на розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і відповідача, то шлюб між сторонами повинен бути розірваний, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить 605 гривень 60 копійок, з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню залишкові 50 відсотків понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у сумі 605 гривень 60 копійок. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.55,\~105,\~110,\~112,\~114\~Сімейного Кодексу\~України,\~

Outcome: approved