Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача, в якій просить зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, які стягнуто з нього за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2020. У обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що сторони перебували у шлюбі з 16.05.2017 по 07.10.2020. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини його доходів. 25.02.2023 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від вказаного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, дружина позивача є інвалідом третьої групи з дитинства та потребує постійного лікування. Оскільки на утриманні позивача, окрім спільної з відповідачем доньки, перебувають ще одна малолітня дитина та дружина, його матеріальне становище значно погіршилося, тому позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 26 вересня 2024 року, на підставі п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України. 26 вересня 2024 року судове засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням сигналу «Повітряна тривога» на території Черкаської області, розгляд справи відкладено на 31 жовтня 2024 року. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без її участі не надала, відзив на позовну заяву не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2020. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2020 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Як вбачається з постанови від 29.06.2021 у виконавчому провадженні [NUMBER] Таращанським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] згідно виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №711/9431/19 від 03.12.2020. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, а отже і матеріальний стан. На підтвердження надав копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 50, та копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] є її батьком. До позовної заяви додана довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №487028 від 08.08.2022, згідно якої [PERSON] , [INFO] , має третю групу інвалідності. Згідно довідки №854 від 19.06.2024 та акту №265 від 19.06.2024, виданих ТОВ «Житловик-Дубно», що за адресою: [ADDRESS] , проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] , із сімєю: дружина - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач перебуває на військовій службі з 03.01.2019. Згідно довідки про доходи, виданої військовою частиною 12.06.2024, за період з грудня 2023 року по травень 2024 року сума загального доходу позивача становить 200 476,10 грн., з яких сплачені аліменти - 87 233,85 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначив, що визначений судом розмір аліментів він не має можливості сплачувати, оскільки його сімейний стан змінився. З 25.02.2023 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має доньку [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Отже, після ухвалення судом рішення від 13.03.2020 у позивача народилася ще одна дитина. Суд зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме реєстрація шлюбу та народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний висновок зроблений, серед інших, у Постановах Верховного суду від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), де зазначено, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Посилання позивача, що дружина позивача має інвалідність третьої групи та потребує постійного лікування, що супроводжується значними витратами на лікування, не підтверджено належними доказами. Так, довідкою серії 12 ААВ №487028 від 08.08.2022 групу інвалідності [PERSON] , [INFO] , встановлено до 01.08.2024, зазначена дата чергового переогляду - липень 2024 року. Таким чином, станом на день розгляду справи указана довідка втратила свою актуальність, а тому не приймається судом до уваги. Відповідно до положень ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач належних та допустимих доказів щодо зміни матеріального стану з часу винесення рішення про стягнення з нього аліментів та на дату подачі цього позову не надав. Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу та їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed