Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.12.2023 вона є власником автомобіля Kia Sorento, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, зеленого кольору, яким незаконно заволодів [PERSON] , оскільки вона надавала йому транспортний засіб у тимчасове користування. На вимогу про повернення майна відповідач не реагує, з приводу чого вона звернулася до ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з заявою, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР за №12023170440000986 від 19.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. Просила витребувати у відповідача з незаконного володіння та передати їй належний на праві власності транспортний засіб та стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Відповідач у судове засідання призначене на 05.09.2024 не з`явився, попередньо надавши заяву про відкладення розгляду справи, 07.11.2024 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8, ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За таких обставин, за згодою позивача та її представника, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Kia Sorento, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, зеленого кольору, що підтверджується технічним паспортом та полісом №213674556 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НАСК «Оранта» (а.с.12-17). Стосовно незаконного заволодіння транспортним засобом [PERSON] звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській областів, на підставі якої внесено відомості до ЄРДР за №12023170440000986 від 19.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України (а.с. 18). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч.2 ст.52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Право власності позивача на спірний автомобіль відповідач не оспорив, будь-яких доказів на спростування тверджень позивача не надав. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що 08.12.2023 між [PERSON] та адвокатом Євграфовою О.О. укладено договір б/н про надання правової допомоги (а.с.8). Відповідно до квитанції б/н від 08.12.2023 [PERSON] сплатила адвокату Євграфовій О.О. 10\~000грн за представництво інтересів у цивільній справі за позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.7). Згідно з ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137\~ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 4 ст.137\~ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137\~ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 08.12.2024, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі відповідно до ст.\~141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved