Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа, а саме: Договору купівлі-продажу нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, заявник вказує на те, що він є співвласником в рівних частках разом із [PERSON] , кв. [ADDRESS] . Однак у вищевказаному договорі купівлі-продажу його прізвище вказано як [PERSON] , але в паспорті громадянина України його прізвище зазначено як [PERSON] . Вищевказана розбіжність у Договорі та паспорті чинить заявнику певні перешкоди у розпорядженні власним майном, а також доведення факту належності йому даного майна у державних установах. Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 25). [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 55). Рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 02 серпня 2001 року [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках кв. [ADDRESS] . Під час укладання договору купівлі-продажу від 02.08.2001р., посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. на квартиру [ADDRESS] , а також видачі реєстраційного посвідчення від 04.09.2001р., Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості на квартиру [ADDRESS] у паспорті громадянина України від 02.03.2001р. прізвище заявника було зазначене як « [PERSON] », у зв`язку з чим у договорі купівлі-продажу від 02.08.2001р., посвідченим державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г., на квартиру [ADDRESS] прізвище заявника (покупця) також зазначено як « [PERSON] ». Реєстраційне посвідчення від 04.09.2001р., видане Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості на квартиру [ADDRESS] було оформлене російською мовою, у якому його прізвище зазначено як « [PERSON] ». 29 жовтня 2005 року Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області заявнику було видано паспорт громадянина України, у якому його ПІБ було зазначене як [PERSON] . Факт належності договору купівлі-продажу підтверджується наступними документами: - паспорт громадянина України [PERSON] від 24.10.2005р.; - паспорт громадянина України [PERSON] від 02.03.2001р. - картка платника податків [PERSON] ; - договір купівлі-продажу від 02.08.2001р., посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. на квартиру [ADDRESS] .; - реєстраційне посвідчення від 04.09.2001р., видане Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості на квартиру [ADDRESS] у Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У листі від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Верховний Суд України зазначив, що для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. Зі змісту ст.4\~ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~було роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 12 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. При таких обставинах, у суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами, а також те, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, такий має бути встановлений в судовому порядку, оскільки встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст.2 ЦПК України. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності Договору, суд приходить до висновку, що надані заявником докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви.

Outcome: approved