Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Омельченко Є.В., який діє в інтересах АТ «Акцент-Банк» звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 01.04.2021 у розмірі 231873, 45 грн. та понесені судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в сумі 3478,10 грн. та витрати на оплату правової допомоги гонорару успіху у розмірі 11 593, 67 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.04.2021 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазанченого рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов?язання за Договром викоанв в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином Відповідач зобов?язання за Договором не виконав, у зв?язку з чим станом на 04.07.2024 року заборгованість за Договором становить 231873,45 грн.: 141045,90 грн. - заборгованість за кредитом; 90827,55 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом. 04.09.2024 року на виконання вимог частини 6 статті 187\~Цивільного процесуального\~кодексу України судом було зроблено запит про зареєстроване місце проживання відповідача. 11.09.2024 року судом отримана відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Відповідач у визначений судом строк надав відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість, а також просив суд застосувати позовну давність і з цих підстав також відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 01.04.2021 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% річних (3,7% в місяць)(картка Універсальна Gold), що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана Відповідачем, Паспортом споживчого кредиту за програмою Кредитна картка. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, відповідно до умов Договору. Ця обставина підтверджується випискою по картці. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~Отже, суд приходить до висновку про досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору. Окрім того, доказом такої згоди з боку відповідача є той факт, що відповідач активно користувався кредитними коштами, що підтверджується відповідною випискою по рахунку. Тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто щодо стягнення тіла кредиту. Однак, з наданої позивачем виписки по рахунку видно, що загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 231873,45 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом. Позивач також здійснював автоматичне списання відсотків, списання (без зазначення, що саме списується), щомісячні платежі, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак не є фактично такою. У зв?язку з чим внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та невраховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак з одного боку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а з іншого - заборгованість за тілом кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою. В анкеті-заяві від 01.04.2021 року та в Паспорті споживчого кредиту відсутня домовленість сторін про автоматичне списання відсотків, та інших сум за рахунок збільшення тіла кредиту. Тому обгрунтованою сумою заборгованості суд вважає суму в розмірі 84382, 94 грн., яка існувала станом на 10.09.2021 року, тобто до того моменту, як банк почав безпідставно збільшувати суму заборгованості за рахунок автоматичного списання відсотків за користування кредитом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з випискою по рахунку, що після 10.09.2021 року відповідач кредитними коштами більше фактично не користувався. Щодо вимог про стягнення нарахованих відсотків в розмірі 90827,55 грн., суд звертає увагу на таке. З розрахунку заборгованості видно, що відсотки позивач почав нараховувати з 30.09.2021 року. Тобто, фактично відсотки нараховувались на суму кредиту, яка складалась не лише з фактично тіла кредиту, але й автоматично нарахованих відсотків. А тому вимоги позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками суд вважає необгрунтованими. Суд не приймає до уваги надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ Акцент-Банк та Тарифи по картці Зелена, з огляду на відсутність доказів того, що відповідач ознайомлювався саме з цими Умовами кредитування, з огляду на їх мінливий характер. Підсумовуючи, враховуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку про доведеність суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 84382, 94 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на те, що відповідач востаннє користувався кредитними коштами у вересні 2021 року, а позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2024 року, тобто у межах визначеного законом трирічного строку позовної давності. Окрім того, постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Також відповідно до п.19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ ЦК\~України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан. Дія якого неодноразово продовжувалась та діє і до сьогодні. Тобто трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та введенням у країні воєнного стану. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 3478,10 грн. (платіжне доручення № 6005315428263 від 04.07.2024 року). Оскільки позов задоволено частково (36,4 %), зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме в сумі 1266,03 грн. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 11593,67 грн. суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що позивач не надав докази фактичного надання послуг (договір про надання правової допомоги, акти прийому-передач з детальним описом наданих послуг тощо). На підставі викладеного,

Outcome: partial