Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Виклад позиції позивача. 25.09.2024 року адвокат Головенко Є.В., що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, мотивуючи її тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Так, [INFO] донька [PERSON] досягла повноліття і на даний час продовжує навчання. Враховуючи стрімке на даний час зростання в Україні цін на продукти харчування, одяг, а також інше, що необхідне для нормального забезпечення нашої повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, позивачу вкрай важко одній матеріально утримувати спільну з відповідачем доньку. Донька проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні та навчання доньки передбачає витрати на проїзд, харчування, одяг, канцелярію, оплату гуртожитку та інше, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, не бажає. Позивач вважає, що відповідач має можливість здійснювати один із своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а саме надавати достатню матеріальну допомогу на її утримання, оскільки він є військовослужбовцем ЗСУ та отримує достойне грошове забезпечення. Внаслідок цього, позивач просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Виклад позиції відповідача. 26.09.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно з цим, в порядку ст.ст. 128, 190 ЦПК України судом, на адресу відповідача надіслано судову повістку-повідомлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та доданих до неї документів. Відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За приписами ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За вказаних обставин, за приписами ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20.10.2021 року, яке набрало законної сили 22.11.2021 року, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] (50 р. ВЛКСМ), Вінницької області, РНОКПП - невідомий, який зареєстрований 01 травня 1999 року Виконкомом Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, за актовим записом № 2. [PERSON] народилася23.05.2006 року у м. Немирів, Немирівського району Вінницької області. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як вбачається із довідки № 1481 від 11.09.2024 року, [PERSON] є студентом 2 курсу групи ХМ-31 першого рівня вищої освіти хіміко-технологічного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання та навчається за держзамовленням і закінчує університет 30.06.2027 року. Станом на дату видачі довідки є студенткою згідно наказу про зарахування/переведення № 2951-с від 05.07.2024 року. Відповідно до довідки, виданої командирам ВЧ [NUMBER] від 03.03.2024 року № 1768, молодший сержант [PERSON] в період з 11.06.2023 по 16.06.2023, з 23.06.2023 по 11.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України0 захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Костянтинівка, Донецької області. Як вбачається із витягів з реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплатити навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, допускає негайне його виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Висновки суду Враховуючи положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, суд дійшов висновку про те, що повнолітня донька [PERSON] , [PERSON] на день звернення позивача до суду не досягла 23 років, є студентом 2 курсу групи ХМ-31 першого рівня вищої освіти хіміко-технологічного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання та навчається за держзамовленням, у зв`язку із чим позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, тому потребує матеріальної допомоги. Доказів того, що відповідач має скрутне матеріальне становище, є непрацездатною особою, не може забезпечити особисті потреби, має обмеження до праці за станом здоров`я матеріали справи не містять. Враховуючи встановлені судом обставини справи,

Outcome: approved