Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

До Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов цивільний позов [PERSON] до Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 92 423,04 грн. (дев`яносто дві тисячі чотириста двадцять три гривні 04 копійки), компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 43 847,39 грн. (сорок три тисячі вісімсот сорок сім гривень 39 коп.), суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 39 091,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч дев`яносто одна гривна 00 коп.). Позивачка [PERSON] в судове засідання 28.10.2024 року не з`явилася, раніше подала суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити в повному обсязі, просить суд слухати справу за її відсутністю. Представник відповідача Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» в жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, але в установлений судом строк не подав до суду відзиву на позовну заяву, та не подав жодної іншої заяви, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та оскільки позивачка жодних заперечень проти цього не подавала, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У період з 02 липня 2001 року по 29 січня 2021 року [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з підприємством «Південукргеологія», що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , запис №3 про приймання на роботу згідно наказу №157/1-к від 02.07.2001р. Під час знаходження позивачки у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 92 423 (дев`яносто дві тисячі чотириста двадцять три) грн. 04 коп., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана підприємством «Південукргеологія» за №01/12-197 від 10.03.2021 року. 29 січня 2021 року позивачка була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, ч. 3 ст.38 Кодексу законів про працю України, згідно наказу № 5-к від 29 січня 2021 року, що підтверджується заявою і наказом про звільнення. Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку та виплата компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки. Як передбачено ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, частиною 1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. У день звільнення із позивачем [PERSON] не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. У день звільнення позивача, 29.01.2021р., відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Згідно довідки відповідача про заборгованість по заробітній платі № 01/12-197 від 10.03.2021 року на загальну суму 92 423,00грн., у зв`язку із звільненням позивачу було нараховано до виплати: заробітна плата за період з 01.06.2020р. по 29.01.2021р. в розмірі окладу на суму 49 206,56 грн., польові в сумі 6 240,00 грн., компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1 583,94 грн., розрахункові в сумі 39 973,57 грн., вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 18 915,00 грн. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовому порядку 92 423,00 грн. (49206,56грн. (сумарна сума окладу) + 1 583,94грн. (компенсація за затримку заробітної плати) + 6240,00грн. (польові) + 39973,57грн. (розрахункові) + 18915,00грн. (три середніх зарплати) = 115919,07грн. - 20865,44грн. (ПДФО) - 1 738,78грн. (військовий збір) - 891,81грн. (профспілковий внесок) = 92423,04грн. (заборгованість підприємства). Крім того, як передбачено ч. 1 ст.117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. У відповідності до абз. З п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п.5 Порядку. При цьому, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів - п.8 Порядку. Цим же пунктом встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Як зазначено в розрахунково-платіжній відомості працівника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за грудень 2020 року позивачу було нараховано до виплати заробітну плату в розмірі 6 305,00 гривень; за січень 2021 року - 6 305,00 гривень. При цьому, за грудень 2020 року позивачем було фактично відпрацьовано 22 дні, в січні 2021 року відпрацьовано 18 днів. Таким чином, для визначення середньоденної заробітної плати, яка є базою для проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нараховану заробітну плату позивачу за відпрацьовані дні в грудні 2020р. - січні 2021 року необхідно розділити на кількість цих відпрацьованих днів: 12610,00 грн. / 40 днів = 315,25 грн. -середня заробітна плата за 1 день.

Outcome: approved