Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] , з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкода О.М., про скасування запису про державну реєстрацію. В обґрунтування позову зазначено, що 06.09.2022 року державний реєстратор - приватний нотаріус Шкода О.М., прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 64704796, на підставі якого вніс до державного реєстру речових прав відомості про право за позивачем на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає вищевказане рішення протиправним, оскільки він не укладав жодного правочину щодо набуття у свою приватну власність вищевказаної квартири. Про існування квартири у своїй власності позивач дізнався у жовтні 2022 року через застосунок «Дія». З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що вищевказана квартира нібито була набута позивачем на підставі договору дарування серія та номер 476, виданого 04.12.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. Оскільки відомості про приватного нотаріуса Гнідюк О.Б., не містилися в «Єдиному реєстрі нотаріусів» оскільки він вже не здійснював своєї діяльності та спроби зв`язатись з ним не дали результатів позивач 09.11.2023 року склав відповідну заяву про відмову від права власності на вищевказану квартиру, яка була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., та подав її в Центр надання адміністративних послуг Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації. Рішенням № 65471685 від 15.11.2022 року позивачу було відмовлено у задоволенні цієї заяви через суперечливість відомостей, оскільки відповідно до встановленої інформації з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна право власності у позивача виникло на підставі договору дарування від 05.12.2008 року, а не від 04.12.2008 року. Після отримання вказаної відмови позивач звернувся до приватного нотаріусу Шкоди О.М., який прийняв рішення про державну реєстрацію з вимогою скасувати його рішення. Проте нотаріус відмовився самостійно скасовувати своє рішення, та порекомендував позивачу звернутись до Колегії з розгляду скарг з питань державної реєстрації міністерства юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України № 2615/7 від 14.11.2023 року скаргу позивача на рішення від № 06.09.2022 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М., було залишено без розгляду по суті, оскільки встановлений законом для подання скарги строк сплив до дня її подання. Позивач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про реєстрацію за ним, права власності на вищевказану квартиру приватний нотаріус Шкода О.М., допустив порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами вказаного закону підставами для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; документи подано до належного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса. Позивач, не укладав договору дарування щодо набуття ним у власність спірної квартири, а також не звертався, ані особисто, ані через свого представника до приватного нотаріуса Шкоди О.М. щодо реєстрації права власності на вказану квартиру. Крім того зазначив, що приватний нотаріус Шкода О.М. не являвся належним суб`єктом державної реєстрації прав на квартиру, оскільки згідно Закону України «Про нотаріат» реєстрацію речового права на підставі договору дарування від 05.12.2008 року, мав здійснити приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., який посвідчив цей договір. Враховуючи наведене позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 64704796 від 06.09.2022 року прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою В.О., на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.05.2024 року було відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі, призначено провести по справі підготовче провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі наполягав на їх задоволенні. Від відповідача надійшов відзив відповідно до якого зазначено, що 01.09.2022 року до відповідача як до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно звернувся [PERSON] , в інтересах [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діброва О.С. від 31.08.2022 року за № 455, для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., 05.12.2008 року за № 476. Зазначив, що подані документи не викликали в нього сумнівів. Вказав, що 11.08.2023 року до відповідача звернувся приватний виконавець Недоступ Д.М., який повідомив, що при опису ним вищевказаної квартири в рамках виконавчого провадження ним виявлені суттєві невідповідності технічних характеристики квартири, що зазначені в договорі дарування, оскільки її площа була набагато меншою від зазначеної в договорі. Через деякий час до відповідача звернувся [PERSON] , з проханням скасувати спірну реєстрацію права власності, оскільки документи які були подані на реєстрацію були підробленими. Зазначив, що оскільки діючим законодавством не передбачено скасування державним реєстратором прийнятих ним рішень відповідач порадив позивачу написати скаргу до Міністерства юстиції про скасування прийнятого рішення або звернутись до суду. Вказав, що не заперечує у задоволені позову в частині скасування прийнятого ним рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Справу просив розглядати без його участі. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.11.2022 року, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Шкодою О.М., на підставі договору дарування за [PERSON] , було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 15.11.2022 року державним реєстратором Татаренко О.О., було відмовлено [PERSON] , у державній реєстрації права власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування рішення зазначено, що разом з вказаною заявою про реєстрацію було подано заяву [PERSON] , відповідно до якої він відмовляється від права власності на вищевказану квартиру яка належить йому на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом від 04.12.2008 року. Проте відповідно до встановлених пошуків та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 05.12.2008 року. 31.10.2023 року [PERSON] , звернувся до колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення про державну реєстрацію. Наказом Міністерства юстиції України від 14.11.2023 року було залишено без розгляду скаргу [PERSON] , від 31.10.2023 року, оскільки встановлений законом строк для подачі скарги сплив до дня її подання. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат". Частиною першою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач визначив відповідачем приватнорго нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоду О.М., та просив скасувати прийнятте ним рішення про державну реєстрацію. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Аналізуючи матеріали справи, суд враховує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначає, що не є власником вищевказаної квартири оскільки не укладав жодного правочину щодо набуття у свою приватну власність вказаного у позові майна, при цьому позивачем не ставиться вимога про визнання правочину недійсним, зокрема договору дарування, який став підставою для здійснення приватним нотаріусом реєстраційних дій. Крім того позивачем не долучено до матеріалів цивільної справи належних та допустимих доказів, які підтверджували які саме дії відповідача були незаконним під час здійснення ним реєстрації за позивачем права власності на вищевказану квартиру. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed