Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що 19.10.2018 року, 04.06.2018 року та 06.09.2018 року [PERSON] уклала з АТ «Ідея Банк» кредитні договори №Р07.00402.004449350, №Z75.00401.003995586 та №Z75.00402.004304270. Відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконує, у зв`язку з чим за кредитним договором №Р07.00402.004449350 утворилася заборгованість у розмірі 34 257,66 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 10 564,45 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 23 693,21 грн. За кредитним договором №Z75.00401.003995586 утворилася заборгованість у розмірі 41 512,09 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 12 867,34 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 28 644,75 грн. За кредитним договором №Z75.00402.004304270 утворилася заборгованість у розмірі 25 817,38 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 9 754,81 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 16 062,57 грн. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги відносно боржника [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами №Р07.00402.004449350 від 19.10.2018р., №Z75.00401.003995586 від 04.06.2018 р. та №Z75.00402.004304270 від 07.07.2023 р. Відповідач позов не визнала. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за вказаними кредитними договорами. Таким чином, вимоги пред`явленого позову недоведені. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем на підтвердження перерахування мені коштів за кредитними договорами не надано належних доказів - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку. При цьому, у договорах, укладених з Первинними кредиторами відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися на користь позичальника іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Вважаю, що у даних документах не міститься відомостей про те, що кошти перераховуються на підставі відповідних договорів, що не дає суду можливості застосувати до даних правовідносин умови цих договорів. Відтак, зазначене не підтверджує факт перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідних договорів, а не іншими особами за іншими правовідносинами. Позивачем також не надано суду і електронних листів, що могли б підтвердити існування моєї заборгованості у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кожним з трьох договорів, самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Тобто, розрахунки заборгованості, надані позивачем в якості доказу виникнення такої заборгованості за вказаними кредитними договорами, є суто внутрішнім документом фінансової установи, який не містить відомостей, що дозволили б суду пересвідчитись, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Крім того, на переконання відповідача, наданий позивачем витяг з реєстру божників, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами, не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитними договорами. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаних договорів факторингу з якого вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором позивачем суду надано не було, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку не довело факту перерахування кредитних коштів за договорами, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні. Разом з тим, реєстр права вимоги, не є документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів і не можуть бути доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем. Як встановлено судом, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останніх. Отже, лише виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Представником позивача до суду було надано відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача наголошував, що 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами, укладені між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що позивачем не було доведено дійсність нарахування коштів на банківський рахунок відповідача, надання первинних бухгалтерських. З метою надання, вичерпної інформації по справі, позивач звернувся до первісного кредитора, з відповідними електронними запитами на надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу за укладеними договорами. ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано відповідь на запит, тому з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи позивач просить суд, долучити до матеріалів справи документи, надані Первісним кредитором, а саме: -виписка з 04.06.2018 по 07.07.2023; -довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z75.00401.003995586 від 04.06.2018 р. Розрахунок боргу станом на: 07.07.2023 р. -виписка з 06.09.2018 по 07.07.2023; -довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z75.00402.004304270 від 06.09.2018 р. Розрахунок боргу станом на: 07.07.2023 р. -виписка з 19.10.2018 по 07.07.2023; -довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором Р07.00402.004449350 від 19.10.2018 р. Розрахунок боргу станом на: 07.07.2023 р. У своєму відзиві відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. Для спростування даного твердження, позивач надає: -платіжна інструкція №19913 від 11 липня 2023 р.; Також, представником позивача до позовної заяви, було долучено належним чином засвідчені: -копія витягу з реєстру боржників №3 від 07.07.2023 року; -копія витягу з реєстру боржників №4 від 07.07.2023 року. Таким чином, на підставі договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 р., позивач одержав від первісного кредитора право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується вищевказаним договором факторингу, витягом з реєстру боржників до договорів факторингу, копією Акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників за договору факторингу. У відповіді на відзив представник позивача просив суд відзив на позовну заяву відповідача у справі № 199/1728/24 залишити без розгляду та задоволення. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 19.10.2018 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Р07.00402.004449350, відповідно до якого відповідач визнала, що підписаний договір разом з «Паспортом споживчого кредиту, умовами та тарифами на послуги Банку в редакції від 19.10.2018, складають єдиний кредитний договір. Підтвердив своїм підписом, що свій примірник цього договору отримала. АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклала угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування. Відповідно до п.п. 1.8 договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] . Згідно п. 1.1. договору, банк надає клієнту кредит на поточні потреби в сумі 13 680,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Процентна ставка за користування коштами була встановлена у розмірі 1,99% річних. Встановлено, що загальні витрати за кредитом становлять 24 474,54 грн., а орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування 35 922,24 грн. з реальною річною процентною ставкою 104,70771791%. Згідно з п.6 Паспорту у випадку прострочення виконання та\\або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня за кожен день прострочки на прострочену суму. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р07.00402.004449350 від 19.10.2018 року, за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 34 257,66 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 10 564,45 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 23 693,21 грн. Також судом встановлено, що 04.06.2018 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z75.00401.003995586, відповідно до якого відповідач визнала, що підписаний договір разом з «Паспортом споживчого кредиту, умовами та тарифами на послуги Банку в редакції від 04.06.2018 року, складають єдиний кредитний договір. Підтвердила своїм підписом, що свій примірник цього договору отримала. АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування. Згідно п. 1.1. договору, банк надає клієнту кредит на поточні потреби в сумі 25\~000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.13 договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] . Процентна ставка за користування коштами була встановлена у розмірі 9,99% річних. Встановлено, що загальні витрати за кредитом становлять 158\~897,71 грн., а орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування 37\~449,43 грн. з реальною річною процентною ставкою 112,17231751%. Згідно з п. 6 Паспорту у випадку прострочення виконання та\\або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня за кожен день прострочки на прострочену суму. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z75.00401.003995586 від 04.06.2018 року, за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 41\~512,09 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 12 867,34 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 28 644,75 грн. Також судом встановлено, що 06.09.2018 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z75.00402.004304270, відповідно до якого відповідач визнала, що підписаний договір разом з «Паспортом споживчого кредиту, умовами та тарифами на послуги Банку в редакції від 06.09.2018 року, складають єдиний кредитний договір. Підтвердила своїм підписом, що свій примірник цього договору отримала. АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування. Згідно п. 1.1. договору, банк надає клієнту кредит на поточні потреби в сумі 12\~000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.13 договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] . Процентна ставка за користування коштами була встановлена у розмірі 9,99% річних. Встановлено, що загальні витрати за кредитом становлять 12\~941,17 грн., а орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування 23\~286,00 грн. з реальною річною процентною ставкою 105,62629701%. Згідно з п. 6 паспорту у випадку прострочення виконання та\\або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня за кожен день прострочки на прострочену суму. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z75.00402.004304270 від 06.09.2018 року, за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 25\~817,38 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 9\~754,81 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 16\~062,57 грн. На підставі договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Первісний кредитор відступає новому кредитору, а останній приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження первісного кредитора за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2. договору права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором, та визначені в реєстрі боржників. Реєстр після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Правовідносини між учасниками справи виникли із грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору, та відповідальності за його невиконання. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано угоди №Р07.00402.004449350 від 19.10.2018 року, №Z75.00401.003995586 від 04.06.2018 року та №Z75.00402.004304270 від 06.09.2018 року, які містять особистий підпис [PERSON] , заяви про акцепт публічної оферти, підписанням яких [PERSON] виявив бажання акцептувати Публічну оферту банку на укладення договорів, паспорти споживчого кредиту, які містять відсоткові ставки за користування кредитними коштами та підписані особисто відповідачем. Отже, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов укладених кредитних договорів. Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що кредитор свої зобов`язання за договорами №Р07.00402.004449350 від 19.10.2018 року, №Z75.00401.003995586 від 04.06.2018 року та №Z75.00402.004304270 від 06.09.2018 року виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. В той час як відповідач свої договірні зобов`язання не виконав і не повернув банку кошти у сумі та у строк, визначений договором, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Заперечення відповідача не спростовують висновків суду, зазначених вище. Згідно з положеннями ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141). Під час судового розгляду стороною позивача не було надано доказів щодо понесених витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач просив суд стягнути з відповідача понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1514 грн., однак не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували вищезазначені витрати по справі, окрім квитанції про сплату судового збору. Суд враховує, що справа за характером спірних правовідносин не є складною, відноситься до малозначних та розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження. Отже, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, у повному обсязі стороною позивача належними доказами не доведений, не є співмірним із складністю справи та ціною позову, доведеним обсягом фактично виконаних робіт та часом на їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: partial