Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №501046307 від 19.07.2018 року у розмірі 64\~491,84 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 19.07.2018 року між АТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ТОВ «Коллект Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір №501046307, за яким [PERSON] було перераховано 50\~000 грн.. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась загальна сума заборгованості 64\~491,84 грн., яка складається з: 33\~828,88 грн. заборгованість за кредитом, 30\~662,96 грн. заборгованість за нарахованими процентами. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати, які включають в себе також витрати на правничу допомогу в розмірі 17\~000 грн. 07.02.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 01.03.2024 року відповідачем надано відзив на позов, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вказує, що кредитний договір укладено неправомірно, оскільки він не містить істотних умов кредитування, а договір про банківське обслуговування в ПАТ «Альфа-Банк» відповідач не укладала та не підписувала. Банком не правомірно нараховані відсотки та комісії по кредиту, а також не надані первинні документи, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 03.05.2024 року справу призначено до слухання по суті. 05.09.2024 року відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 500 грн., оскільки сума 17\~000 грн. є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та не відповідає критерію реальності та необхідності таких витрат. 05.09.2024 року відповідачем надано письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи. 30.09.2024 року представником позивача надано пояснення на відзив, вважає заперечення відповідача щодо позовних вимог необґрунтованими, відповідач тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею факту укладення договору, а доказів про сплату нею заборгованості в повному обсязі, не надано. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що отримані кредитні кошти відповідач повернула, а сума витрат на правничу допомогу є значно завищеною. Просила відмовити в задоволенні позову та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 500 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 19.07.2018 року між АТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ТОВ «Коллект Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір №501046307. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 грн., які зобов`язалась повернути до 19.07.2022 року; відсоткова ставка 16,99% . Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 64\~491,84 грн., яка складається з: 33\~828,88 грн. заборгованість за кредитом, 30\~662,96 грн. заборгованість за нарахованими процентами. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, розмір та дати часткового погашення заборгованості. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем [PERSON] не було надано доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання коштів в позику. При цьому, договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, відповідач тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату заборгованості у повному розмірі, як і не оскаржено умови договору про нарахування відсотків та комісії. Так, статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, то в неї виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту, який прийнято судом, станом на 09.01.2024 становить 64\~491,84 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 028,00 грн. понесеного судового збору. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Представником позивача надано копії договору про надання адвокатських послуг, копію витягу з Акту про підтвердження факту надання юридичної допомоги на суму 17 000 грн. Вказані докази є належними та допустимими щодо понесення позивачем витрат у сумі 17 000,00 грн на професійну правничу допомогу (ст. 137 ЦПК України). Щодо наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідача судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, просила зменшити розмір заявлених витрат, оскільки сума 17\~000,00 грн. є явно завищеною та не відповідає складності справи. Так, суд зауважує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В питанні критеріїв слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містить додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19. Висновками у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved