Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач 04.07.2024 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було оформлено охоронне свідоцтво (броня) від 16.08.2010 року №5 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] у зв`язку з виїздом до міста Нижньовартовськ російської федерації, на строк до 01.04.2013 року. Враховуючи заяву [PERSON] від 10.07.2013 про продовження охоронного свідоцтва (броні) та надані ним документи, визначені пунктом 5 Правил бронювання документів, Відповідачу Департаментом видано охоронне свідоцтво (бронь) від 11.07.2013 № 1 на строк до 01.04.2018. Разом з тим, відповідно до наявних документів, Департаментом було оформлено охоронне свідоцтво (броня) від 28.09.2018 № 2 на строк до 28.09.2023. Відповідно до пункту 10 Правил бронювання охоронне свідоцтво (броня) втрачає чинність по закінченню строку, на який його було видано. Строк дії охоронного свідоцтва (броні) на квартиру [ADDRESS] закінчився 27.08.2023. Станом на червень 2024 року у Позивача відсутня будь-яка інформація про те, що Відповідач протягом шести місяців з дня закінчення строку дії охоронного свідоцтва (броні) повернувся до заброньованого житлового приміщення та звертався стосовно проведення реєстрації його місця проживання у цьому жилому приміщенні, зокрема до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Таким чином, зважаючи, що протягом шести місяців відповідач відсутній у згаданому житловому приміщенні, посилаючись на норми 71, 72 ЖК України позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 37). 02.08.2024 року до суду надійшли письмові пояснення Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у яких третя особа зазначає про обґрунтованість позовних вимог позивача (а.с. 46). Ухвало Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 65). У судове засідання представник позивача не з`явився та подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було оформлено охоронне свідоцтво (броня) від 16.08.2010 року №5 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] у зв`язку з виїздом до міста Нижньовартовськ російської федерації, на строк до 01.04.2013 року. Враховуючи заяву [PERSON] від 10.07.2013 про продовження охоронного свідоцтва (броні) та надані ним документи, визначені пунктом 5 Правил бронювання документів, Відповідачу Департаментом видано охоронне свідоцтво (бронь) від 11.07.2013 № 1 на строк до 01.04.2018. Разом з тим, відповідно до наявних документів, Департаментом було оформлено охоронне свідоцтво (броня) від 28.09.2018 № 2 на строк до 28.09.2023. Строк дії охоронного свідоцтва (броні) на квартиру [ADDRESS] закінчився 27.08.2023. Разом з тим, станом на червень 2024 року відповідач до квартири не повернулася, що підтверджується Актами житлово-експлуатаційної дільниці №3 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 26.12.2022 року, 18.06.2024 року (а.с. 14-15). Таким чином, Відповідач протягом шести місяців з дня закінчення строку дії охоронного свідоцтва (броні) не повернувся до заброньованого житлового приміщення, та не звернувся про видачу охоронного свідоцтва (броні) на новий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЖК України жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направленні на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном. Відповідно до ст. 75 ЖК України у разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім`ї охоронне свідоцтво (броню). У разі виникнення спору питання вирішується в судовому порядку. Оформлення охоронного свідоцтва є адміністративною послугою, яка надається Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі ст.ст. 73-77 ЖК України, Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 09.09.1985 року №342, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.01.1997 року №44-р. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 592/5041/21. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутній у житловому приміщенні розташованому за адресою: [ADDRESS] , особистих речей в ньому не зберігає, ним не цікавляться, залишив його добровільно. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача щодо наявності перешкод з боку відповідача у користуванні спірною квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved