Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

У грудні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про витребування майна та стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11.05.2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу автомобіля №MRH0A!00000207, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1389. Відповідно до умов цього договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу перелає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме Mazda 3, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (п. 2.2. Договору лізингу). 11.05.2019 року лізингодавець та лізингоодержувач підписали акт приймання-передачі предмету лізингу. Відповідно до додатку № 2 до договору лізингу починаючи з 28.06.2019 року лізингоодержувач повинен був кожного місяця сплачувати загальний лізинговий платіж у розмірі 5 905,83 гривень. Останній лізинговий платіж лізингоодержувач здійснив 26.01.2022 року. 02.11.2023 року у зв`язку з затримкою відповідачем лізингових платежів більш ніж на один календарний місяць, позивачем було направлено на електрону пошту відповідача повідомлення про настання події дефолту, в якому просив повернути автомобіль та погасити заборгованість за договором лізингу. Станом на 13.12.2023 предмет лізингу відповідачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачу не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів пов`язаних із правом власності та договором фінансового лізингу. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України, без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.05.2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № MRH0A!00000207, відповідно до умов якого лізингодавець набув у власність і передав лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу майна автомобіль марки Mazda 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з акту приймання передачі, який підписаний позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] від 11.05.2019 року, відповідно до договору фінансового лізингу № MRH0A!00000207 лізінгодавець АТ КБ «Приватбанк» передав, лізингоодержувач [PERSON] отримав автомобіль Mazda 3, кузов № [NUMBER] . Відповідно до п. 4.2. договору фінансового лізингу усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до графіку та умов цього договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок лізингодавця. Згідно з пп. 8.2.1 договору фінансового лізингу у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та вимогу про повернення предмета лізингу лізингодавцю із зазначенням строку його повернення. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу, 27.10.2023 АТ КБ «Приватбанк» на електрону пошту повідомив відповідача про настання події дефолту з вимогою сплатити заборгованість у тридцятиденний строк з моменту отримання цього повідомлення та повернути предмет лізингу, однак останнім заборгованість сплачена не була та предмет лізингу не повернуто. Пункт 8.2.2. договору фінансового лізингу передбачає, що в разі настання події дефолту лізингоодержувач зобов`язаний доставити предмет лізингу за адресою та в строк, визначені лізингодавцем у повідомленні про дефолт, а в разі відсутності повідомлення про дефолт звернутися до лізингодавця за телефоном 3700 або направивши йому листа на електрону пошту [INFO] , з метою одержання вказівок від лізингодавця щодо адреси, за якою слід доставити предмет лізингу. Повернення предмета лізингу фіксується шляхом складання акта приймання-передачі, який підписується сторонами. Згідно з пунктом 8.2.2. договору фінансового лізингу визначено, що з моменту підписання сторонами акту, до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням предметом лізингу (в тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування предметом лізингу). З моменту підписання акту, Лізингоодержувач несе повну цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіну внаслідок експлуатації предмета лізингу. Відповідно до п. 8.2. Загальних умов лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від договору) та вилучити об`єкт лізингу у випадку якщо, зокрема лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 60 днів з дня настання строку платежу. Проте відповідач [PERSON] системно не виконує умови договору фінансового лізингу, не сплачує лізингові платежі, на вимогу позивача про повернення об`єкта фінансового лізингу не реагує. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Норма статті 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до статті 1 цього Закону лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування. За частинами другою, третьою статті 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є, зокрема: у передбачені договором фінансового лізингу строки передати лізингоодержувачу об`єкт фінансового лізингу у стані, що відповідає призначенню такого об`єкта та умовам договору фінансового лізингу; попередити лізингоодержувача про всі права третіх осіб на об`єкт фінансового лізингу, всі відомі йому особливі властивості та недоліки об`єкта фінансового лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого об`єкта фінансового лізингу під час володіння та/або користування ним; відповідно до умов договору фінансового лізингу своєчасно та в повному обсязі виконувати передбачені таким договором зобов`язання щодо утримання об`єкта фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу; прийняти об`єкт фінансового лізингу у разі розірвання договору фінансового лізингу або в разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу надавалося право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу. Лізингодавець може мати також інші права та обов`язки відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема: у разі якщо об`єкт фінансового лізингу відповідає встановленим договором фінансового лізингу умовам та специфікаціям, прийняти такий об`єкт, володіти та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору фінансового лізингу; відповідно до умов договору фінансового лізингу своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання та експлуатації об`єкта фінансового лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі; у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу. Лізингоодержувач може мати також інші права та обов`язки відповідно до умов договору фінансового лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів, що регулюють відносини фінансового лізингу. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши вищевказані норми права, суд дійшов висновку, що позивачем виконані умови договору фінансового лізингу, передано предмет лізингу відповідачу, тоді як останнім не виконано належним чином зобов`язання щодо сплати платежів передбачених умовами договору фінансового лізингу, в результаті чого договір фінансового лізингу позивачем було розірвано в односторонньому порядку, добровільно предмет лізингу не повернуто, тому лізингоодержувач [PERSON] зобов`язаний повернути лізингодавцю АТ КБ «Приватбанк» автомобіль, яким він користувався за вказаним договором, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3667,69 гривень.

Outcome: approved