Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

08.04.2024 позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), через свого представника, звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 24.01.2017 приблизно о 14 год. 40 хв. в м. Жмеринка по вул. Короленка сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗИЛ» державний номерний знак « [NUMBER] » допустив наїзд на пішохода [PERSON] (далі потерпіла). Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Відповідно до вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2018 у справі №130/720/17 відповідача [PERSON] визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, представник потерпілої особи 20.07.2017 звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 115\~200,00 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 115\~200,00 грн. та суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою суду від 17.04.2024 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що відповідно до вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2018 [PERSON] визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки (а.с. 6-9), з огляду на наступне. 24.01.2017 о 14 годині 40 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ЗиЛ 130», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись вулицею Короленка у м. Жмеринка Вінницької області, неподалік домогосподарства №24/2, в напрямку будівлі місцевого суду, під час початку руху та подальшої зміни напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечного бокового інтервалу з пішоходом [PERSON] , яка рухалась в зустрічному напрямку праворуч від автомобіля по краю проїзної частини дороги, внаслідок чого допустив наїзд на вказаного пішохода. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №16 від 28.02.2017, [PERSON] внаслідок наїзду отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, розповсюджених крововиливів у м`які тканини голови, розтрощення кісток лицевого та мозкового черепу, забиття та часткового видалення речовини мозку, закритого перелому лівого ліктьового суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та перебувають у причинному зв`язку зі смертю останньої. Згідно висновку автотехнічної експертизи №166а від 15.03.2017 року, в ситуації яка склалася, в діях водія автомобіля «ЗиЛ 130», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1, п.13.3 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.13.3 - «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху». Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 13.3 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті [PERSON] . Дії обвинуваченого [PERSON] суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. В силу вимог ст. 82 ЦПК України вина відповідача у вчинені ДТП, яке відбулось 24.01.2017 о 14:40 год. по [ADDRESS] , неподалік домогосподарства №24/2, в напрямку будівлі місцевого суду, є встановленою та не підлягає доведенню. В результаті зазначеної ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої (а.с. 12). На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень п. 41.1 а) ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону. Суд встановив, що 20.07.2017 представник потерпілої особи звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с. 10). Згідно платіжного доручення №1478474 від 07.05.2020 (а.с 18) позивачем здійснено виплату страхового відшкодування представник потерпілої [PERSON] в розмірі 115 200,00 грн відповідно до Наказу МТСБУ №5177 від 06.05.2020 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] (син, 2012 р.н.), [PERSON] (дочка, 2014 р.н.). Крім того, позивач надає довідку №1 від 27.04.2020 (а.с. 18 на звороті) про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Також, позивач наводить розрахунок розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника (а.с. 17) з якого слідує, що розмір шкоди розподілено однаково між дітьми [PERSON] та [PERSON] , тобто по 57\~600,00 грн кожному, що складає 115\~200,00 грн. Відшкодування шкоди отримує представник потерпілої особи [PERSON] (чоловік [PERSON] ). Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Суд встановив, що 16.01.2024 позивачем було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Отже, оскільки позивачем відповідно до\~Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснило відшкодування шкоди [PERSON] за відповідача як водія транспортного засобу, який скоїв ДТП, при цьому він не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати відповідачем також не надано, а тому суд з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved