Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про поділ домоволодіння та земельної ділянки, а саме просила здійснити виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності. Зокрема просила виділити їй в натурі 167/1000 частини житлового будинку літ. "А" за адресою: [ADDRESS] , а саме житлові приміщення -кімнати "2-4 " пл. 11,4 кв.м. та "2-6"пл. 9,5 кв.м., передпокій "2-5" пл. 8,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: прибудови - "а", "а3", погріб під частиною будівлі - "а3п", гараж -"К", літня кухня - "П", сарай - "У", яма вигрібна - "№ 5", огорожа - "№ 3", що позначені в додатку № 1 до висновку експерта [PERSON] від 09.02.2024 р. за № 4-24 червоним кольором, а також частину земельної ділянки площею 847 кв. м. та позначену в додатку № 3 до висновку експерта [PERSON] від 09.02.2024 р. за № 4-24 червоним кольором. В обґрунтування позову зазначає, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить вказаний житловий будинок, який фактично розділений на три окремі частини з окремими входами, між ними склалися фактичні відносини і щодо користування земельною ділянкою пл.. близько 2 тис. кв.м. Між позивачем та відповідачами виникли розбіжності щодо користування спільним майном, оскільки відсутні у повному обсязі правовстановлюючі документи. Ухвалою судді від 12 квітня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 107). Ухвалою суду від 08 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. (а.с. 118). У судове засідання залучені до участі у справі учасники справи, які повідомлялися судом належним чином про час, дату та місце розгляду справи, не прибули повторно. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] просила здійснити розгляд справи за відсутн6ості позивача та її представника, позов підтримала, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Інші учасники справи не повідомили про причини неявки, не подавали відзиви на позов та письмові пояснення щодо суті спору. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] мають на праві спільної часткової власності житловий будинок літ. за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок вже фактично розділений сторонами у справі на відокремлені квартири з окремими входами, самостійними системами електропостачання, газопостачання та окремим опаленням. Крім того житловий будинок та господарські будівлі за вказаною адресою знаходяться на земельній ділянці загальною площею 1934 кв.м., якою сторони користуються та визначили фактичний порядок користування. Судовим експертом [PERSON] було проведено будівельно-технічне та земельно-технічне дослідження спірних домоволодіння та земельної ділянки, за результатами яких складено висновки 09.02.2024 р. за № 4-24. Експертом встановлено, що згідно варіанту розподілу житлового будинку проводити переобладнання немає необхідності, так, як даний будинок вже фактично розділений на відокремлені квартири з окремими входами, самостійними системами електропостачання, газопостачання та окремим опаленням. Межа розподілу житлового будинку вказана на викопіюванні плану житлового будинку та висновку експерта залежно від порядку користування сторонами у справі та виділено різними кольорами. Експерт запропонував варіанти розподілу між сторонами домоволодіння та земельної ділянки, запропонувавши виділити в натурі позивачу 167/1000 частини житлового будинку літ. "А" за адресою: [ADDRESS] саме житлові приміщення -кімнати "2-4 " пл. 11,4 кв.м. та "2-6"пл. 9,5 кв.м., передпокій "2-5" пл. 8,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: прибудови - "а", "а3", погріб під частиною будівлі - "а3п", гараж -"К", літня кухня - "П", сарай - "У", яма вигрібна - "№ 5", огорожа - "№ 3", що позначені в додатку № 1 до висновку експерта [PERSON] від 09.02.2024 р. за № 4-24 червоним кольором. Крім того експерт запропонував виділити в натурі зокрема позивачу частину земельної ділянки площею 847 кв. м. та позначену в додатку № 3 до висновку експерта [PERSON] від 09.02.2024 р. за № 4-24 червоним кольором. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК країни). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК Українияк власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власностіце право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно дост. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до п.1ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 1 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідно до ч. 1ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень, наданих у п. 6, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 04.10.1991 року № 7 з наступними змінами, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Частиною 1 ст. 86 ЗК України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За приписами ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частинами 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, «якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спірної ділянки, право на користування кою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності та спільну часткову чи на час виникнення останньої». У постанові № 7 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право громадян власності на житловий будинок» зазначено, що суд повинен виносити рішення при визначенні порядку користування домоволодінням тільки відповідно до висновку технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, щоб не обмежувати законні права співвласників. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на вказаний вище висновок експерта, відповідно до якого для здійснення запропонованого варіанту розподілу житлового будинку переобладнання проводити не потрібно, так, як даний будинок вже фактично розділений на відокремлені квартири з окремими входами, самостійними системами електропостачання, газопостачання та окремим опаленням. Крім того запропоновано варіант розподілу земельної ділянки. Відповідачі не подали самостійні позови щодо виділення їм в натурі домоволодіння, господарських споруд та земельної ділянки за варіантом, який було запропоновано експертом. Питання про встановлення конкретного сервітуту є окремим питанням, який вирішується шляхом подання відповідного позову, враховуючи, що станом на день розгляду справи відсутній спір між сторонами у справі щодо конкретного сервітуту. Враховуючи наведені обставини, які не були спростовані у повному обсязі відповідачами, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Необхідно виділити в натурі позивачу [PERSON] 167/1000 частини житлового будинку літ. "А" за адресою: [ADDRESS] саме житлові приміщення -кімнати "2-4 " пл. 11,4 кв.м. та "2-6"пл. 9,5 кв.м., передпокій "2-5" пл. 8,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: прибудови - "а", "а3", погріб під частиною будівлі - "а3п", гараж -"К", літня кухня - "П", сарай - "У", яма вигрібна - "№ 5", огорожа - "№ 3", що позначені в додатку № 1 до висновку експерта [PERSON] від 09.02.2024 р. за № 4-24 червоним кольором. Крім того необхідно виділити в натурі позивачу частину земельної ділянки площею 847 кв. м. та позначену в додатку № 3 до висновку експерта [PERSON] від 09.02.2024 р. за № 4-24 червоним кольором. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Остаточно позивач не наполягала на стягненні з відповідачів на свою користь понесених нею будь-яких судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: approved