Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Адвокат Авраменко А.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів особі. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 06 січня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В. (зареєстровано в реєстрі № 1-33), належить квартира [ADDRESS] . На момент купівлі даного майна заявниця мала прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та заявницею. Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації (запис в реєстрову книгу № 13 за реєстровим № 3232-8 від 14 червням 1995 року). Змінивши прізвище, заявниця звернулась до БТІ, на підставі чого було внесено зміни до реєстраційного посвідчення, попередній реєстраційний запис було погашено та внесено зміни про власника майна, а саме: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », що підтверджується відповідним штампом про погашення від 25.03.1999 року та записом в реєстраційному посвідченні. 19.06.2024 року заявниця звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] із заявою від 19.06.2024 року про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру. 25 червня 2024 року отримала відмову від державного реєстратора у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: «З заявою про державну реєстрацію права власності звернулась Фізична особа [PERSON] з реєстрацією прав на об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт, Тип об`єкта: квартира, адреса ОНМ: [ADDRESS] для реєстрації подано договір купівлі-продажу р/н 1-33 від 06.01.1995 року, видавник Друга Нікопольська державна нотаріальна контора. Відповідно до поданого договору купівлі-продажу, власником є [PERSON] , реєстратором встановлено суперечності між заявленими та зареєстрованими правами, а саме: відмінність у по-батькові заявника - [PERSON] та [PERSON] . Законодавством передбачено, що у випадку, якщо установа, яка видала цей документ, не може виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована та архівні документи не збереглися, громадянин має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу…». 20.06.2024 року заявниця від КП «Нікопольське РБТІ» отримала довідку № 420 від 18.06.2024 року, якою їй було повідомлено, що при реєстрації прав власності на ім`я [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.1995 року, р.№1-33, реєстратором було допущено помилку, а саме: замість по-батькові « [PERSON] » було помилково вказано « [PERSON] ». Внаслідок такої помилки у написанні по-батькові, на даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. Тому, представник заявника змушений звернутись до суду та просить встановити юридичний факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа Договору купівлі-продажу від 06 січня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В., який зареєстровано в реєстрі № 1-33. В судове засідання заявниця не прибула, від її представника надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити за їх відсутності, вимоги підтримує та на задоволенні заяви наполягає (а.с.33). Заінтересовані особи - Нікопольська міська рада, КП «Нікопольське РБТІ» Дніпропетровської облради та Друга Нікопольська державна нотаріальна контора - в судове засідання не прибули, однак, надали до суду заяву, в якій просять розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.25, 27-31). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. У частині четвертій статті 10\~ЦПК України і статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою ст.55\~Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У статті 129\~Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.\~\~ Судом встановлено, що заявниці, на підставі договору купівлі-продажу від 06 січня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В. (зареєстровано в реєстрі № 1-33), належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-8). При цьому, у відповідності до поданих документів, заявниця на момент купівлі вищевказаної квартири мала прізвище [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 799, складений 09 серпня 1986 року (а.с.10). Тому, з підстави зміни прізвища, відповідальною особою БТІ, на підставі актового запису було внесено зміни до реєстраційного посвідчення попередній реєстраційний запис було погашено та внесено зміни про власника майна, а саме: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». 19.06.2024 року заявниця звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] із заявою від 19.06.2024 року про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру, однак, 25 червня 2024 року отримала відмову від державного реєстратора, у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: у поданому договору купівлі-продажу власником є [PERSON] , реєстратором встановлено суперечності між заявленими та зареєстрованими правами, а саме: відмінність у по батькові заявника « [PERSON] » та « [PERSON] ». Так, судом, при вивчені матеріалів справи, було виявлено той факт, що допущені в правовстановлюючому документі - Договорі купівлі-продажу від 06 січня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В., який зареєстровано в реєстрі № 1-33, - помилки в написанні по батькові заявниці мають суто орфографічний та технічний характер та є суттєвими. Допущені описки є очевидними та перешкоджають заявниці у повному обсязі користуватись своїми майновими та немайновими правами, а тому не викликає сумніву той факт, що правовстановлюючий документ - Договір купівлі-продажу від 06 січня 1995 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В., який зареєстровано в реєстрі № 1-33 та видано на ім`я [PERSON] , - фактично належить [PERSON] , як одній і тій же особі. За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved