Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

18.04.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що з 04.10.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ним та відповідачкою не склалося, т у зв`язку з різними поглядами на життя та сім`ю, що було причиною постійних суперечок та сварок між ними, в короткий проміжок часу вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Починаючи хз березня 2023 року вони проживають окремо один від одного, кожен із них живе своїм життям та власними інтересами. Всі спроби налагодити їхні взаємовідносини не призвели до позитивного результату. Посилаючись на те, що подружні відносини між ним та відповідачкою припинені, з березня 2023 року, а їх шлюб існує тільки формально, подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, просив його шлюб з [PERSON] розірвати. Провадження у справі відкрито 25 квітня 2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити, повідомив про відсутність заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, правом подачі відзиву на позов не скористалася. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухвалити заочне рішення у порядку , передбаченому правилами ст. 280 ЦПК України. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved