Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

07\~серпня 2023\~ року\~ [PERSON] \~звернулася до\~Суворовського районного\~суду м.\~Одеси \~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просила (з\~урахуванням доповнення\~та уточнення\~а.\~с.15-18)\~ стягнути\~з\~відповідача\~на свою\~користь суму\~спричиненої моральної шкоди в розмірі 180 000,00 грн., судовий збір у розмірі 2\~700,00 грн. та банківські витрати в розмірі 26,84 грн. Позов мотивується тим, що [PERSON] в своєму зверненні від 30.07.2020 року до судової колегії Одеського апеляційного суду по справі № 522/4004/19, пр.№ 1-кс/522/1381/20 навмисним чином дозволив собі нанести позивачу незаслужену образу, безпідставно та незаконно стверджуючи, дослівно: «...зазначені помилки і як наслідок недопустимі протиріччя виникли із-за непрофесійних дій адвоката Гержової, бо саме вона подавала скарги на скасування постанов слідчих [PERSON] і Клінч про відмову, точно знаючи і усвідомлюючи можливі наслідки які виникли. Вона не повідомила слідчого суддю Осіїк про існування двох постанов про відмову у визнанні потерпілим, хоча зобов`язана була зробити таке повідомлення...». Позивач зазначає те, що таке ствердження є неетичним, грубим, яке було висловлено із ціллю її образити, принизити її честь та гідність, як адвоката та заподіяти її діловій репутації умисну шкоду. Моральна шкода поляє в очорненні позивача в очах колегії суддів Одеського апеляційного суду, клієнтки та колег-адвокатів, які були присутні в залі судових засідань; спричиненні суттєвої образи; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною та неетичною поведінкою винної особи, внаслідок якої постраждала ділова репутація іншої особи (в даному випадку її особи, як адвоката); у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Позивач зазначає, що до цього часу не може подолати психологічний барєр приниження її особи відповідачем. Відповідач образив, її як особу та адвоката, чим зіпсував життя, як адвоката на три роки (до подачі ц/п), позбавив її можливості повноцінно та мобільно приймати участь у ап/розглядах, в результаті вона втратила значну (велику) частину заробітку (винагороди) по виконанню доручень, повноцінного заробітку та отримання задоволення від участі у ап/розглядах ап/скарг. Посилаючись на те, що у відповідача не було права зневажливо заявляти про неї, що вона нібито «непрофесійний адвокат», що поставило її в скрутне становище, потягло за собою наслідки: систематичні моральні переживання і хвилювання за свою репутацію, втрачання заробітку, позбавлення повноцінного спілкування на протязі 3-х років зі своїми колегами адвокатами, при цьому відповідач навіть не вибачився, проігнорував обов`язок щодо відшкодування спричиненої їй матеріальної шкоди, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди. В матеріалах\~справи наявний\~відзив на\~позовну заяву\~ відповідача\~ [PERSON] ,\~в якому\~ він\~просив \~відмовити у\~задоволенні позову\~ [PERSON] \~у повному\~обсязі.\~Відзив мотивований\~тим,\~що позивач\~ не\~зазначає,\~які саме\~її права\~чи законні\~інтереси,\~які стосуються\~безпосередньо позивача,\~порушенні та\~яким чином\~задоволення позову\~може поновити\~її порушені\~права.\~Позов та\~надані до\~нього письмові\~докази не\~відображають існування\~фактів,\~у наслідок\~яких (нібито)\~спричинено позивачу\~моральну шкоду\~в розмірі\~150\~000,00\~грн.\~Позивач не\~заявила позовних\~вимог щодо\~визнання,\~спростування недостовірної\~інформації,\~яка на\~її думку\~принижує її\~честь і\~гідність як\~адвоката,\~наслідком задоволення\~яких може\~бути розглянуто\~вже заявлену\~ [PERSON] \~вимогу про\~стягнення з\~відповідача моральної\~шкоди ( а.с.51-56). В матеріалах справи наявна відповідь на відзив [PERSON] в якому позивач вказала, що відзив має абсолютно формальний характер, оскільки не має посилань на будь-які докази та на доречні норми прав. До відзиву не додано жодних документів та інших доказів, які б мали суттєве доказування заперечень на позовну заяву, відзив є вкрай неогрунтованим, необ`єктивним. Крім того, зазначила, що образа, яка їй нанесена адвокатом Гаєвим О.О., і яка порочить її ділову репутацію, як адвоката - по суті не є певним рівнем критики адвокатської діяльності від інших учасників процесу, а пряма публічна образа адвоката з метою публічного приниження адвоката Гержової Г.Г. та тиску на адвоката перед суддями апеляційної інстанції (по справах яких вона часто приймає участь в якості захисника та представника потерпілих), її клієнтки Олексієнко та колег-адвокатів ( а.с.58-67). В матеріалах справи наявне заперечення (на відповідь на відзив) [PERSON] , в якому відповідач просив не брати до уваги надані у додатках до позовної заяви, до відповіді на відзив, фотокопії письмових доказів у зв`язку із тим, що оригінали письмових доказів не подані, а відповідач ставить під сумнів відповідність поданої копії оригінал; вважати зробленою заяву про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду щодо розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи; в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в результаті спричинення образи, як адвокату, відмовити у повному обсязі, в зв`язку з тим, що жодних доказів порушення прав [PERSON] та встановлення такого порушення головуючим суддею апеляційної інстанції не надано. Наявність чи відсутність професіоналізму у Позивача не є предметом позову. Психічні травми отримані [PERSON] є недоведеними документально. Доказів наявності негативного ставлення до [PERSON] її колег адвокатів не надано. Взагалі не конкретизовано і нічим не підтверджується існування таких осіб, як із числа адвокатів, так і суддів та прокурорів, на яких посилається [PERSON] у позові, відповіді на відзив (а.с.74-76). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 сернпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] \~до\~ [PERSON] \~про\~відшкодування моральної\~шкоди\~в\~результаті спричинення\~образи\~особі,\~як\~адвокату, до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено. Як зазначено в копії клопотання про витребування доказів заявника/потерпілого [PERSON] , адресованого судді Одеського апеляційного суду Журавльову О.Г. по справі № 522/4004/169: «…Вважаю, що зазначені помилки і як наслідок недопустимі протиріччя виникли із-за непрофесійних дій адвоката Гержової, бо саме вона подавала скарги на скасування постанов слідчих [PERSON] і Клінч про відмову, точно знаючи і усвідомлюючи можливі наслідки які і виникли. Вона не повідомила слідчого суддю Осіїк про існування саме двох постанов про відмову у визнанні потерпілим, хоча зобов`язана була зробити таке повідомлення…» ( а.с.4). Згідно повідомлення Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року, в матеріалах скарги (1-кс/522/1381/20), наявна копія клопотання про витребування доказів з додатками, яку було надіслано на електронну пошту Одеського апеляційного суду [PERSON] 30.07.2020 року. Дане клопотання було зареєстроване Одеським апеляційним судом 30.07.2020 за вхід № ЕП-11110/20. Додатково повідомляємо, що на клопотанні елептроний підпис відсутній, про що свідчить штамп з підписом уповноваженої особи Одеського апеляційного суду (а.с.81). Суд констатує, що вирішення спору про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди можливе лише після встановлення наявності доказів порушення ділової репутації позивача, як адвоката, внаслідок чого порушені її особисті немайнові права. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Разом із тим, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України\~визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Так, в пункті 4 постанови Пленуму від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Верховний Суд України зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової\~репутації, оскільки вони\~є\~морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності\~кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних\~якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств,\~фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх\~підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1\~ст.277 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2021 у справі № 398/3086/19 (провадження № 61-9893св20) зазначено, що: «за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом». Так позивач зазначає, що моральна шкода позивачу завдана джерелом клопотанням відповідача про витребування доказів (а.с.4). Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодуванння моральної шкоди позивач посилається на те, що їй спричинено образу як адвокату, яка полягає у психологічному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із спаплюженням її ділової репутації та спричинення суттєвої образи; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною та неетичною поведінкою винної особи, внаслідок якої постраждала ділова репутація іншої особи (в даному випадку її особи, як адвоката); у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. На підтвердження викладених у позовній заяві обставин додає ряд ухвал по кримінальному провадженню в рамках якого подане клопотання про витребування доказів (а.с.20, 21, 22, 23, 24, 25, зворот, 26, 27, 28, 29, 30), почесні грамоти, витяги із дайджестів (\~а.с.95,96,97). Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що позивач не заявила позовних вимог щодо визнання, спростування недостовірної інформації, яка на її думку принижує її честь і гідність як адвоката, наслідком задоволення яких може бути розглянуті вже заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Так, суд констатує, що інформація зазначена відповідачем у клопотанні про витребування доказів - «…Вважаю,\~що зазначені\~помилки і\~як наслідок\~недопустимі протиріччя\~виникли із-за\~непрофесійних дій\~адвоката Гержової,\~бо саме\~вона подавала\~скарги на\~скасування постанов\~слідчих [PERSON] \~і Клінч\~про відмову,\~точно знаючи\~і усвідомлюючи\~можливі наслідки\~які і\~виникли.\~Вона не\~повідомила слідчого\~суддю Осіїк\~про існування\~саме двох\~постанов про\~відмову у\~визнанні потерпілим,\~хоча зобов`язана\~була зробити\~таке повідомлення…», є висловлюванням відповідачем власної думки, заснованої на його баченні певних подій, особисте сприйняття відповідачем певної поведінки позивача і не може бути витлумачене як повідомлення про конкретні факти, тому не є недостовірною інформацією. Крім того, такі судження не були висловлені [PERSON] в брутальній, принизливій чи непристойній формі для позивача. Право на власне тлумачення обставин є виявом реалізації конституційного права на свободу думки. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач образив, її як особу та адвоката, чим зіпсував життя, як адвоката на три роки (до подачі ц/п), позбавив її можливості повноцінно та мобільно приймати участь у апеляційних розглядах, і вона вимушена була в усіх своїх численних апеляційних скаргах вказувати, щоб дані скарги розглядались без її участі, навіть врахуваючи ті факти, що суми оплати БВПД по кожній скарзі зменшувався більше, чим на 600,00 грн (кожне с/засідання по кожному ап/розгляду), в результаті вона втратила значну (велику) частину заробітку (винагороди) по виконанню доручень, повноцінний заробіток та отримання задоволення від участі у апеляційних розглядах апеляційних скарг (а.с.2). Так суд зазначає, що позивачем не доведено жодним доказом факт не взяття участі у судових засіданнях під час розгляду апеляційних скарг напротязі трьох років до подання даного цивільного позову, та те що саме інформація зазначена в клопотанні відповідача по справі №522/4004/19 стала підставою для цього, а не інші чинники. Крім того, не доведено належними та допустимим доказами зменшення оплати БВПД по кожній скарзі протягом трьох років більше, чим на 600,00 грн. Тому співставлення позивачем подій подання відповідачем клопотання про витребування доказів та не взяття участі позивача у судових засіданнях під час розгляду апеляційних скарг і як наслідок зменшення доходу, є лише припущенням зі сторони позивача. Докази протилежного суду не надано. Посилання позивача на неправдиві та смішливі чутки про неї між присутніми у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції під час розгляду клопотання про витребування доказів є оціночними судженнями, які не містять фактичних даних. Щодо заперечень відповідача про невідповідність способу захисту, суд зазначає, що вибір способу захисту належить позивачу (ч. 1 ст. 4, ст. 5 ЦПК, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК, ст. 6, 13 Конвенції). Один із основних способів захисту немайнових прав є право на грошову компенсацію моральної шкоди, завданої втручанням у такі немайнові блага (ст. 280 ЦК України). Отже, вирішуючи позовні вимоги, суд прийшов до наступного. Згідно зі статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно зі статтею 297\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Наведені у частині першій статті 277 і статті 280\~ЦК України способи захисту є самостійними способами правового захисту, закон не передбачає похідного характеру вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не обумовлює стягнення моральної шкоди вирішенням судом питання щодо спростування недостовірної інформації. Відповідно до статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України, статтею 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~ст.\~30\~Закону України\~«Про інформацію»,\~якщо особа\~вважає,\~що оціночні\~судження або\~думки принижують\~її гідність,\~честь чи\~ділову репутацію,\~а також\~інші особисті\~немайнові права,\~вона вправі\~скористатися наданим\~їй законодавством\~правом на\~відповідь,\~а також\~на власне\~тлумачення справи\~у тому\~самому медіа\~з метою\~обґрунтування безпідставності\~поширених суджень,\~надавши їм\~іншу оцінку.\~Якщо суб`єктивну\~думку висловлено\~в брутальній,\~принизливій чи\~непристойній формі,\~що принижує\~гідність,\~честь чи\~ділову репутацію,\~на особу,\~яка таким\~чином та\~у такий\~спосіб висловила\~думку або\~оцінку,\~може бути\~покладено обов`язок\~відшкодувати завдану\~моральну шкоду. Під час розгляду справи судом не було встановлено наявності сукупності обставин щодо поширення відповідачем інформації, що стосується позивача та порушує її особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд констатує, що інформація у клопотанні про витребування доказів є висловлюванням відповідачем власної думки, заснованої на його баченні певних подій. Також судом не було встановлено і наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, тобто наявності загальних умов цивільно-правової відповідальності, що було б підставою для відшкодування моральної шкоди: протиправний характер дій відповідача, наявність у потерпілої особи шкоди або збитків, причинний зв`язок між поведінкою відповідача та наступними шкідливими наслідками, вина відповідача. Отже суд, оцінивши докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачем порушено ділову репутацію позивача, як адвоката, внаслідок завдано шкоду її немайновим інтересам, а відтак і про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Одночасно, суд констатує про відсутність підстав для покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди відповідачем згідно ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію». З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його безпідставність і необґрунтованість. Крім того, суд зазначає, що адвокат, який здійснює професійну діяльність з надання правничої допомоги, в силу свого статусу, має бути готовим до певного рівня критики від інших учасників судового процесу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed