Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що після розірвання шлюбу сторін, дитина проживає разом із матір`ю, і на початку повномасштабного вторгнення виїхали проживати до іншої країни. Відповідач також проживає в цій же країні де і позивач з дитиною. Відповідач надає матеріальну допомогу проте, не систематично та не у сталому розмірі, у зв`язку з чим, позивач вимушена була звернутися до суду з відповідним позов, з метою забезпечення стабільних грошових надходжень, що забезпечить найкращі інтереси дитини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та пояснила, що позивач витрачає на дитину орієнтовно 2207, 49 євро, у зв`язку з тим, що раніше не працював надавав мізерну допомогу і усі витрати по утриманню дитини були покладені на позивача, проте в подальшому відповідач влаштувався на роботу та може повноцінно приймати рівну участь в утриманні сина. Разом з тим, відповідач надає допомогу 500 євро, 1000 євро, останнім часом 800 євро, що не становить половину розміру витрат на дитину. Враховуючи заробітну плату відповідача позивач вважає, що він може надавати допомогу у розмірі частини, що становитиме половину витрат на дитину. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідач надає допомогу в розмірі 800 євро добровільно і не може надавати її у більшому розмірі, оскільки має на утриманні непрацездатних батьків. Крім того, відповідач раніше не працював, навчався, проте все одно надавав матеріальну допомогу у мінімальному розмірі з урахуванням можливостей і не ухилявся від обов`язків по утриманню дитини. Заробітна плата відповідача у середньому становить 5000 євро. Також, представник зазначила, що відповідач також бере на відпочинок сина і оплачує такий відпочинок самостійно. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи. Суд приходить до наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі судового рішення /Т.І. а.с. 12-16/. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] /Т.І. а.с. 7/ Сторони та син останніх проживають окремо у Латвійській республіці в орендованому житлі, син сторін проживає разом із позивачем /Т.І а.с. 8-11/. З роздруківок банківський установок вбачається, що відповідач надавав допомогу у мінімальному розмірі, у зв`язку з навчанням та відсутністю роботи, проте в подальшому став надавати допомогу у розмірі 500 євро, мали місце надання 1000 євро, наразі відповідач надає допомогу у розмірі 800 євро і ці обставини не заперечується представниками сторін. Представниками сторін не оспорювалась обставина отримання відповідачем заробітної плати у середньому 5000 євро на місяць, що також підтверджується роздруківкою з банківської установи /Т. 2 а.с. 18/.Також не оспорено, що витрати на утримання дитини дорівнюють близько 2208 євро. Відповідач має на утриманні мати пенсійного віку /Т. 2 а.с.56/. Доводи відповідача про наявність та утримання батька пенсійного віку, суд вважає не доведеними, оскільки на їх підтвердження наданий документ складений іноземною мовою за відсутності перекладу, у зв`язку з чим суд позбавлений перевірити дану обставину, яку представник позивача не визнав. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідач має достатній рівень заробітної плати для забезпечення витрат на рівні з позивачем, разом з тим має на утриманні матір пенсійного віку, а також надає дрібні кошти дитині, шляхом переказу на її карту, приймає участь у витратах по дозвіллю дитини і вже надавав допомогу, що дорівнює відповідній частці, зазначеної вище. Крім того, з пояснень представника позивача, позивач мала намір домовитися з відповідачем про добровільну сплату аліментів у сумі 1000 євро, проте відповідач відмовився, а отже зазначене свідчить про те, що позивач вважає такий розмір аліментів достатнім для забезпечення рівності батьків в утриманні дитини. Суд вважає, що з урахуванням наведеного для стягнення аліментів за судовим рішенням підставимають місце враховуючи те, що суми платежів не є сталими, а отже рішення суду буде забезпечувати передбачуваність у надходженнях відповідних сум, забезпечить планування витрат на дитину і буде відігравати позитивну роль у забезпеченні її прав на утримання. На підставі викладеного та

Outcome: partial