Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

В жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до Старосинявського районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна. В обґрунтування позову зазначає, що з 17.09.2011 зареєстрував шлюб з [PERSON] , який розірвано 27.12.2022. За період шлюбу придбано майно: автомобіль VOLKSWAGEN\~PASSAT2012 року випуску вартістю 350000 гривень; телевізор «Kivi» вартістю 13000 гривень; шафа вартістю 8000 гривень; комод вартістю 1000 гривень; ноутбук SAMSUNG вартістю 6000 гривень; стіл дитячий вартістю 1000 гривень; ліжко дитяче вартістю 10000 гривень; ліжко двохспальне вартістю на час розгляду справи 15000 гривень, рік придбаня 2019; будівельні матеріали для будівництва гаража: щебінь вартістю 7000 гривень; цемент вартістю 4675 гривень; газобетонні блоки вартістю 15000 гривень; клей вартістю 2040 гривень; грунт вартістю 680 гривень; металопрофіль вартістю 3350 гривень; профнастил вартістю 6000 гривень. Оскільки автомобіль VOLKSWAGEN\~PASSAT2012 року випуску відповідач продала, інше майно знаходиться за місцем проживання відповідача та перебуває у її користуванні, просить суд розподілити спільне сумісне майно, стягнувши з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі 221372,50 гривень. 25.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнаються. 20.11.2023 до суду надійшла відповідь на відзив. 10.01.2024 ухвалою суду вирішено питання про витребування доказів. 03.04.2024 ухвалою призначено авто-товарознавчу експертизу. 11.04.2024 ухвалою закрито підготовче провадженя та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги про розподіл спільного сумісного майна, просили стягнути з відповідачки грошові кошти в рахунок компенсації 1/2 частини вартості спільного сумісного майна. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. Заслухавши сторони, допитавши відповідача як свідка, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши досліджені докази у їх сукупності,\~суд приходить до наступного. Судами встановлено, що з 17.09.2011 сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької оласті від 27.12.2024, справа №684/132/2 (а.с. 9-10). Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 28.04.2021, вони придбали за спільні кошти автомобіль VOLKSWAGEN\~PASSAT,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~2012року випуску, правовстановлюючі документи на який були оформлені на ім`я відповідача (а.с. 98-99, 100-101). За договором купівлі-продажу від 04.01.2023 № 6844/2023/3586035 [PERSON] відчужила вищезгаданий автомобіль VOLKSWAGEN\~PASSAT,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~2012року випуску на користь [PERSON] . За домовленістю сторін правочину ціна транспортного засобу склала 45000 гривень (а.с. 114-115, 116-117). Відповідач [PERSON] відчужила спірний автомобіль без повідомлення про це позивача [PERSON] та без отримання його згоди, що не заперечувалося сторонами в цій справі. Згідно висновку автотоварознавчого судової транспортно-товарознавчої експертизи №55/24 від 18.09.2024, ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT SE 2.5i, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на дату оцінки 17.10.2023 складає 309578 гривень (а.с.237-244). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; - у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; - у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн; - у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. З урахуванням викладеного, суд встановив, що сторони придбали автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT SE 2.5i, ідентифікаційний номер [NUMBER] , під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що відповідач розпорядилась зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди позивача, а тому позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу. Разом із тим, позивач не довів наявність іншого майна, яке є спільним сумісним майном подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Суду надано копії чеків: -від 17.05.2018 про придбання цементу, грунта, клею на загальну суму 3645 гривень; - від липня 2018 року про придбання газобетонних блоків на загальну суму 15000 гривень; - від 14.07.2018 про придбання цементу, клею, металопрофілю на загальну суму 7100 гривень; - від 06.06.2018 про придбання щебня, профнастілу на загальну суму 22750 гривень. Допитаний у якості свідка позивач пояснив, що вказані будівельні матеріали були використавні для будівництва гаражу за місцем їх з відповідачем спільного проживання, у домоволодінні, яке належить батькам відповідача. Гараж будував з 2017 року по 2019 рік. Під час шлюбу придбали автомобіль, який після розірвання шлюбу без його згоди відповідач переоформила свою матір та досі користується цим автомобілем. Свідок [PERSON] пояснив суду, що у 2017-2018 роках він допомагав у будівництві гаража у селі Паплинці за місцем мешкання [PERSON] . Гараж побудований з піноблоків, бетону, металопрофілю, дерево, клей. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у 2021 році вона дала у борг [PERSON] гроші на купівлю автомобіля, які їй мали повернути за декілька місяців, але не повернули, бо Литвинюки розійшлись. У [PERSON] мешкали разом з батьками [PERSON] , де вже був гараж раніше, у цьому гаражі був розміщений автомобіль, бачила як батько [PERSON] накладав штукатурку на гараж. Свідок [PERSON] пояснив, що він допомогав [PERSON] привозити з лісу матеріал - балки на пилораму, а потім з пилорами додому до позивача; у [PERSON] був раніше гараж, але на його місці побудований новий, за чиї кошти був придбаний матеріал йому невідомо. Згідно договору купівл-продажу від 04.12.1985, [PERSON] є власником домоволодіння в [ADDRESS] , запис в погосподарській книзі №136 (а.с. 30-31). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25га (а.с. 32). З огляду на викладене, судом встановлено, що власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є батько відповідача - [PERSON] , який також приймав участь у бідівництві гаража під час спільного проживання сторін у справі разом із ним. При цьому позивач не довів, що перелічені ним будівельні матеріали були придбані за спільні кошти подружжя а також те, що саме ці будівельні матеріали були використані на будівництво гаража у кількості, що вказана в квитанціях, і що саме ці будівельні матеріали залишились у користуванні в позивача. Доказів придбання у період шлюбу телевізора, шафи, комоду, ноутбука, стола дитячого, ліжка дитячого, ліжка двохспального суду не надано. Таким чином, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 154789 гривень 10 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна - автомобіля. Підстави для задоволення іншої частини позовних вимог відсутні. Судові витрати позивача становлять витрати по сплаті судового збору у розмірі 2213 гривень 72 копійки. Судові витрати відповідача на проведення експертизи становлять 3029 гривень 20 копійок. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог 70%, на підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати стягуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог: з відповідача на користь позивача 1549 гривень 60 копійок; з позивача на користь відповідача 908 гривень 80 копійок. Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням ч.10 ст.141 ЦПК України суд зобов`язує відповідача, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні - позивачу 640 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Outcome: partial