Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Ігнатенко О.О. з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визначити [PERSON] додатковий строк терміном у два місяці з дати набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що на початку 2024 року позивачу стало відомо про смерть її батька [PERSON] , останній неналежно виконував батьківські обов`язки, не підтримував спілкування та родинних відносин з нею. Позивач зазначає, що в силу специфіки її роботи, вона переважно перебуває за межами України, під час чергового оформлення документів для працевлаштування за межами України, їй стало відомо про те, що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02 липня 2021 року складено актовий запис № 15371 про смерть 17 червня 2021 [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом є дочка померлого - [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки № 76797192 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 29 квітня 2024 року інформація за [PERSON] відсутня та відповідно до Постанови про відмову у відкриті спадкової справи вих. № 58/02-14 від 29 квітня 2024 року, винесеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною, позивачу відмовлено у відкриті спадкової справи, оскільки остання пропустила строк прийняття спадщини та не має документального підтвердження факту спільного проживання разом з померлим батьком ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що для реалізації нею права власності на спадкування за законом, відкриття спадкової прави та оформлення спадкового майна - квартири [ADDRESS] необхідно поновити строк для подачі заяви про прийняття спадщини. З огляду на викладене, позивач звертається до суду з даним позовом, так як вважає, що має поважні перешкоди для прийняття спадщини, такі як: її перебування за кордоном у зв`язку з роботою; хвороба, яка унеможливлювала звернення; збройна агресія та введення правового режиму воєнного стану; не підтримання з нею померлим [PERSON] . родинних зв`язків; спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась; свідоцтво про смерть [PERSON] , окрім виданого їй 12 квітня 2024 року, іншим громадянам не видавалось. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ігнатенко О.О. в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснив, що спадкодавець через зловживання спиртними напоями не виконував належним чином батьківських обов`язків, не підтримував з позивачем відносин з 1995 року. Зазначив, що з початку повномасштабного вторгнення позивач перебувала на тимчасово окупованій території, в подальшому працювала за кордоном. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, направив на електронну адресу суду клопотання, в якому просив прийняти рішення згідно чинного законодавства на підставі поданих стороною доказів та слухати справу за відсутності представника Київської міської ради. (а.с.70) Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12 квітня 2024 року (а.с. 25). Після смерті [PERSON] а відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та про зміну імені (а.с.26-29). З 1995 року з [PERSON] стягувались аліменти на утримання позивача, за якими була наявна заборгованість (а.с.45) 29 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною винесено постанову про відмову у відкриті спадкової справи вих. № 58/02-14, якою позивачу відмовлено у відкриті спадкової справи після померлого [INFO] батька [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с.31) Як убачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 76797192 від 29 квітня 2024 року, спадкова справа щодо померлого [PERSON] не заводилась. (а.с.30) Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що вона перебування за кордоном у зв`язку з роботою, хворіла, спадкодавець не підтримував з нею родинних зв`язків, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, свідоцтво про смерть [PERSON] , окрім виданого їй 12 квітня 2024 року, іншим особам не видавалось. Крім того позивач посилається на збройну агресію рф та введення правового режиму воєнного стану. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За доводами позивача, батько не виконував належним чином батьківських обов`язків, не підтримував з нею відносин та родинних зв`язків, отже вона дізналась про смерть спадкодавця при оформленні документів для чергового працевлаштування за кордоном. За матеріалами справи вбачається працевлаштування позивача за межами України з 01 березня 2021 року по 30 листопада 2021 року (а.с. 33-35), з 20 січня 2022 року по 26 січня 2022 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Київська міська лікарня №8» (а.с.35-зворот - 26), з лютого 2023 року позивачем підписані договори про працевлаштування за межами України (а.с.36-зворот - 44). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Згідно наявної в матеріалах справи довідки Іванківської селищної ради №380 від 14 травня 2024 року, позивач з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року проживала на території Іванківської СТГ, а саме в [ADDRESS] . Територію Іванківської СТГ з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року визначено тимчасово окупованою територією Російською Федерацією. (а.с.64) Отже в даній справі судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплив 17 грудня 2021 року, при цьому позивач по 30 листопада 2021 року була працевлаштована за межами України, в січні 2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, з цього ж числа по 01 квітня 2022 року позивач проживала на тимчасово окупованій території, в подальшому неодноразово працевлаштовувалась за межами України, за доводами позивача, при черговому оформленні документів для працевлаштування їй стало відомо пор смерть батька, спадкова справа щодо померлого [PERSON] заведена не була, свідоцтво про смерть останнього позивачем отримано 12 квітня 2024 року і в цьому ж місяці позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини, відомостей про наявність інших спадкоємців за законом або за заповітом матеріали справи не містять. Отже позивач мала об`єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та суд визнає ці обставини в їх сукупності поважними. З огляду на кладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті спадкодавця у визначені законом строки ніким не прийнята, визначений законом строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин. Тому позов підлягає задоволенню. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідачів судового збору. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що заявленим по справі відповідачем - Київською міською радою, яка є належним відповідачем, права позивача за цим позовом не порушувалися, не невизнавалися та не оспорювалися. Тому суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з позовом розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved