Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє представник адвокат Івашків Ю.В., 19.04.2024 звернулись в суд із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просять визнати за [PERSON] право власності на 1/4 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . На підставі заповіту, посвідченого 25.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., та зареєстрованого в реєстрі за №3833, спадкодавець все належне йому майно заповів в рівних частках позивачам [PERSON] та [PERSON] . Крім позивачів, після смерті [PERSON] іншим спадкоємцем за законом була його дочка [PERSON] , однак вона відмовилась від спадщини та не зверталась до нотаріуса у шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Квартира належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю [PERSON] та відповідачці [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності квартиру від 25.06.2007 року №Г-27722. Для оформлення прав на спадкове майно позивачі звернулись до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріус їм повідомила, що для оформлення спадщини спадкоємцям потрібно надати оригінал зазначеного вище свідоцтва про право власності на квартиру. Разом з тим, оригінал свідоцтва про право власності на квартиру від 25.06.2007 року №Г-2772 в єдиному примірнику знаходиться у відповідачки, позивачі неодноразово звертались до неї із проханням надати оригінал свідоцтва, щоб вони змогли належно оформити свої спадкові права, проте вона відмовилась їм надати документ. Таким чином, позивачі позбавлені можливості оформити свої права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки приватним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з наведеної вище причини. Із покликанням на норми ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1226, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, представник позивачів зазначає, що єдиним можливим та правильним шляхом захисту своїх прав, є звернення до суду із зазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді від 23.04.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачам строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 23.04.2024, ухвалою судді від 20.05.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Окрім цього, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Ільків Г.М. 03.06.2024 надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] та [PERSON] , у якій позивачка просить визнати за нею право спільної часткової власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] . Також просить в задоволенні первісного позову [PERSON] та [PERSON] , пред`явленого до неї, відмовити. В обґрунтування\~зустрічного позову\~ [PERSON] \~покликається на\~те,\~що квартира\~ [ADDRESS] перебуває\~у її\~спільній сумісній\~власності із\~ [PERSON] ,\~який [INFO] помер.\~Частки між\~співвласниками у\~спірній квартирі\~не визначені.\~Згідно п.224\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~нотаріус може\~видати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~чи за\~заповітом після\~смерті одного\~з учасників\~спільної сумісної\~власності лише\~після виділення\~(визначення)\~частки померлого\~в спільному\~майні.\~Відповідно до\~роз`яснення Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ,\~що викладені\~в абзаці\~5\~п.\~3.4.\~Інформаційного листа\~Вищогоспеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Однак, як вбачається із долученого до позовної заяви повідомлення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. від 09.04.2024 за вих. №221/02-14, остання стверджує, що 1/2 частки квартири [ADDRESS] належала [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з тим, оскільки спадкоємцями не надано правовстановлюючі документи на вищезгадану квартиру, відтак видати свідоцтва про право на спадщину частку квартири неможливо. Позивачі жодного разу не звертались до [PERSON] щодо подачі нотаріусу заяви про визначення часток між співвласниками у праві спільної сумісної власності, які не є та не можуть бути рівними. З цієї причини [PERSON] не визнає позовних вимог позивачів, подаючи зустрічний позов про визнання за нею права спільної часткової власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] , з огляду на таке. Із початку 1985 року [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] почали проживати у спірній, на той час ще неприватизованій квартирі [ADDRESS] . Влітку 1985 року [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за крадіжку та засуджений до позбавлення волі на три роки і сім місяців. З врахуванням цих обставин, він був знятий з місця реєстрації у зазначеній квартирі. Перебуваючи в місцях позбавлення волі, [PERSON] ініціював 16.01.1986 офіційну реєстрацію шлюбу з [PERSON] в Миколаївській колонії. Після спливу шести місяців перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі, Залізнична районна адміністрація подала позов до [PERSON] про визнання його втратившим права на житлову площу зазначеної квартири. Також позов було пред`явлено і до [PERSON] про її виселення з даної квартири. Оскільки [PERSON] продовжувала проживати в спірній квартирі, іншим житлом не володіла, відтак вона звернулася з зустрічним позовом до Залізничної районної адміністрації про призначення її наймачем квартири [ADDRESS] . 25.02.1987 рішенням Залізничного районного суду м.Львова позовні вимоги Залізничної райадміністрації задоволено частково, визнано [PERSON] втратившим право на житлову площу квартири [ADDRESS] , а у вимозі щодо виселення [PERSON] відмовлено. Також зазначеним рішенням визнано за [PERSON] право на житлову площу зазначеної квартири. Як наслідок, [PERSON] 15 квітня 1987 року, як основний квартиронаймач зареєструвалась у квартирі. У 1988 році [PERSON] , після звільнення з місць позбавлення волі, повернувся проживати у спірну квартиру та вони почали проживати разом як сім`я, а також [PERSON] надала дозвіл на реєстрацію його місця проживання у квартирі, як члена сім`ї наймача. Перебування [PERSON] у місцях позбавлення волі негативно вплинули на спосіб життя останнього, внаслідок чого з 1990 року вони припинили разом проживати як подружжя. У 2009 році за заявою [PERSON] їх шлюб було розірвано. Таким чином, з 1990 року в спірній квартирі залишилась проживати [PERSON] , а [PERSON] забрав усі свої особисті речі та з`їхав із спірної квартири. Він почав подорожувати (Байкал, Алтайський край, Одеса), у Львові бував рідко, орієнтовно в 2003 році, [PERSON] повернувся до м.Львова, однак жодної вимоги щодо його вселення в квартиру не заявляв. Надалі він почав проживати з позивачкою [PERSON] на орендованій квартирі. У 2007 році [PERSON] ініціювала процес приватизації квартири та оскільки [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі, як член сім`ї наймача, відтак останній був включений в приватизацію. Даний факт [PERSON] не заперечувала, оскільки [PERSON] пообіцяв їй, що не претендуватиме на квартиру і дотримався цього, оскільки з 1990 року по день його смерті він жодного разу не ставив вимоги щодо його вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою, визначення часток в спірному майні, тощо. Окрім цього, він протягом тридцяти трьох років не приймав жодної участі в оплаті комунальних послуг за спірну квартиру, не проводив ремонтні роботи в квартирі, не облагороджував її, не проводив капітальних ремонтних робіт, тощо. Натомість [PERSON] з 1990 року по даний час самостійно утримувала та утримує спірне майно, що перебуває у спільній сумісній власності з [PERSON] , а саме: щомісячно оплачує квартирну плату, яка нараховується від кількості зареєстрованих осіб (2 особи), що підтверджується відповідними квитанціями ЛКП «Каменяр-Центр»; з 1990 року по 2008 рік тричі здійснювала санітарні ремонтні роботи; у 2009-2011 роках провела капітальний ремонт в квартирі, а саме було замінено пічне опалення на двохконтурний котел; замінено усі сантехнічні прилади; встановлено накопичувальний водяний бак; замінено усю електричну проводку; встановлено нові запобіжники; встановлено усі нові металопластикові вікна та балконні двері; замінено усе підлогове покриття; здійснено європобілку та замінено усі меблі. Орієнтовно в 2019-2020 році [PERSON] сплатила разовий внесок в розмірі 600 доларів США для заміни ліфта в будинку, а також протягом тридцяти трьох років здійснювала особисто усі необхідні витрати для обслуговування та облагородження спірного майна. Із врахуванням наведеного та із покликанням на ч. 2 ст. 372 ЦК України зазначає, що наявні усі підстави збільшити за [PERSON] частку у спільній сумісній власності - квартирі [ADDRESS] . Також вказує, що орієнтовно в 2016-2017 роках [PERSON] успадкував квартиру [ADDRESS] , де і проживав до дня смерті. На даний час зазначену квартиру успадкувала позивачка та її син на підставі заповіту, що свідчать про те, що позивачі забезпечені іншим майном, на відміну від [PERSON] . З огляду на наведене, вважає, що первісний позов є безпідставним, а зустрічні позовні вимоги є підставними, документально підтвердженими, а відтак такими, що підлягають до задоволення. На виконання вимог ухвали суду від 20.05.2024, від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. 25.06.2024 надійшли копії матеріалів спадкової справи №1/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 02.07.2024 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В., [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на квартиру. Об`єднано цивільну справу за позовом\~ [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В., [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування із справою за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В., [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на квартиру в одне провадження. Від представника позивачів за первісним позовом адвоката Івашківа Ю.В. 16.07.2024 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, а позовні вимоги первісного позову задоволити в повному обсязі з таких підстав. У зустрічному позові позивачка, як на підставу своїх вимог та прав на спірне майно посилається на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25.02.1987, згідно з яким за нею, [PERSON] , визнано право на житлову площу квартири [ADDRESS] , натомість [PERSON] було визнано таким, що втратив право на зазначене житло. Однак, як вбачається з матеріалів справи, 16.01.1986 року було офіційно зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , відтак спірна квартира була разом приватизована ними в період коли вони перебували у шлюбі, а саме у 2007 році. Із правовстановлюючих документів вбачається що зазначена квартира з 2007 року належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а отже усі обставини, які мали місце до набуття права власності на дану квартиру, не мають жодного відношення до справи. Те ж стосується і тверджень позивачки за зустрічним позовом про те, що позивачами за первісним позовом на підставі заповіту успадкована квартира [ADDRESS] , і вони мають інше житло, а натомість вона ні. В даному випадку предметом судового розгляду не є питання виселення первісного відповідача із спірної квартири і ніхто не ставить під сумнів її право на проживання в даній квартирі та володіння часткою в квартирі. Натомість наявність іншого нерухомого майна в первісних позивачів не стосується даної справи та ніяк не впливає на їх спадкові права. Щодо доводів [PERSON] про усні домовленості із спадкодавцем про те, що він не буде претендувати на квартиру [ADDRESS] , жодних доказів будь-яких домовленостей стороною не надано, більше того спадкодавець, за життя, не вчиняв на користь позивачки за зустрічним позовом жодних особистих розпоряджень (заповітів) на випадок своєї смерті, хоча мав таке право і можливість. Натомість, все належне йому майно заповів позивачам за первісним позовом. Заповіт від 25.11.2021 року був вчинений [PERSON] на все належне йому майно, включаючи частку спірної квартири, а отже первісні позивачі мають право на спадкування його частки. Щодо вимоги [PERSON] про збільшення за нею частки у спільній сумісній власності, а саме спірній квартирі, представник, із покликанням на норми ст. ст. 372, 1226 ЦК України зазначив таке. Верховний Суд у постанові від 18.03.2024 у справі №742/3129/21 наголошує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, вважає, що позовні вимоги [PERSON] у частині визнання за нею права спільної часткової власності на 3/4 частки вказаної квартири призведе до зміни частки померлого співвласника, що суперечить чинному законодавству та вищевказаній позиції Верховного Суду. Враховуючи вищенаведене, виходячи із законодавчо встановленої рівності часток кожного із співвласників спільної сумісної власності, відсутності іншої домовленості між ними, неможливості зміни частки померлого співвласника та беручи до уваги необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання, вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Окрім цього, представник вказав, що позивачкою за зустрічним позовом на підтвердження своєї позиції про збільшення частки у спільній сумісній власності подано квитанції про сплату комунальних платежів, закупівлю будівельних та сантехнічних матеріалів, тощо, однак такі не можуть бути належними доказами та жодним чином не підтверджують вказаного, оскільки усі долучені квитанції є загалом на суму від 10 000 до 20 000 гривень, що вже не може бути підставою для збільшення її частки до 3/4, з огляду на вартість квартири. Також, із квитанцій про закупівлю будівельних та сантехнічних матеріалів не вбачається, що це за матеріали, ким вони купувались та чи мають вони відношення до спірної квартири. Що ж стосується долучених копій листів з записами про вартість будівельних робіт то з них також не зрозуміло кого вони стосуються і якої нерухомості, так як на них відсутні будь які підписи та печатки. Тобто дані листи є просто списками, зробленими від руки, які точно не можуть підтверджувати будь-яких фактів. 24.07.2024 представником відповідачки за первісним позовом адвокатом Ільків Г.М. подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просила не брати до уваги пояснення представника позивачів за первісним позовом, оскільки такі вводять суд в оману та спростовуються поданими [PERSON] доказами. Додатково навела обставини, зазначені нею у зустрічній позовній заяві. Окрім цього, вказала, що представником позивачів за первісним позовом не вірно трактуються норми чинного законодавства щодо частки померлого, зокрема, із покликанням на ст. ст. 370, 372 ЦК України, вказала, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду у праві власності, де вже визначені частки, а не у праві спільної сумісної власності. Від представника позивачів за первісним позовом адвоката Івашківа Ю.В. 09.08.2024 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, а первісний позов задоволити в повному обсязі. Ухвалою суду від 05.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] адвокат Івашків Ю.В. позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, просив такий задоволити, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Надав пояснення, які відповідають змісту первісної позовної заяви та поданих ним інших заяв по суті. Додатково зазначив, що позивачі звертались до відповідачки [PERSON] із проханням надати оригінал свідоцтва про право власності для прийняття спадщини, однак вона відмовилась надавати таке, що також підтверджується поданням нею зустрічної позовної заяви. Крім цього, в ході судового розгляду адвокат Івашків Ю.В. подав заяву про стягнення з відповідачки на користь позивачів судових витрат в розмірі 38 422,40 грн, що складаються з судового збору в розмірі 2 422,40 грн та 36\~000 грн витрат на правову допомогу. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] адвокат Ільків Г.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задоволити з підстав, наведених у такому. Додатково зазначила, що наявні підстави для відступлення від презумпції рівності часток у спільній сумісній власності, оскільки протягом тридцяти трьох років лише [PERSON] вкладала кошти у спірну квартиру та покращувала її. Усі судові витрати просить залишити за позивачами. Відповідачка за первісним позовом, а позивачка за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні 17.10.2024 зустрічний позов підтримала, просила його задоволити, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Надала пояснення, які відповідають змісту зустрічної позовної заяви. Додатково пояснила, що у неї із померлим [PERSON] були дружні відносини, тому вона не пред`являла до нього позов про стягнення половини витрат за житлово-комунальні послуги, більше того, вона думала, що квартира буде надалі належати лише їй за їх домовленістю. Під час приватизації [PERSON] був зареєстрований у квартирі, оскільки на той час у нього не було іншого житла. Про заповіт їй нічого не було відомо. Нею пред`явлено зустрічний позов до спадкоємців, оскільки вона побоюється, що вони відчужать цю частку, або вселять квартирантів, а у неї іншого житла немає. Треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В. та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є\~Цивільний кодекс України (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша\~статті 1223 ЦК України). Згідно із ч.1 та ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя\~статті 1235 ЦК України). Частиною 4 статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно із п.8.54\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16, спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19). Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Тлумачення пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 зазначено, що такий спосіб захисту, як визнання права, може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи наведені норми, слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №286. Заповітом від 25.11.2021, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., та зареєстрованим в реєстрі за №3833, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Згідно із матеріалами спадкової справи №1/2023, наданої на запит суду приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим приватним нотаріусом 24.01.2023 заведено спадкову справу. Інші спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього не звертались. Спадкоємців, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , не встановлено. У своїх заявах про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] та [PERSON] , серед іншого, просили видати їм свідоцтво про право на спадщину померлого, а саме на його частку в розмірі 1/2 на квартиру [ADDRESS] , в рівних частках у відповідності до заповіту, а саме по 1/4. Разом з тим, повідомленням приватного нотаріуса №221/02-14 від 09.04.2024, остання інформувала [PERSON] про те, що оскільки правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] , 1/2 (одна друга) частка якої належала [PERSON] , який помер [INFO] і до дня смерті проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , не надані, видати свідоцтво про право на спадщину неможливо. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 25.06.2007, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради посвідчує, що квартира спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сім`ї: [PERSON] . Зазначене також підтверджується довідкою директора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» [PERSON] №1051 від 14.03.2024, згідно з якою станом на 29.12.2012, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 25.06.2007. Встановлено, що співвласники спірної квартири [PERSON] та [PERSON] станом на момент набуття у власність квартири [ADDRESS] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.12.2009 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.12.2009). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Зазначене також узгоджується із ст.60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1\~ст.369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.ч. 1, 2\~ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, наведеними нормами встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто той із співвласників, який заявляє про спростування презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних доказів. Доводи сторони відповідачки [PERSON] у її зустрічному позові щодо невизначення часток між співвласниками у спірній квартирі, в тому числі за померлим, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину без визначення таких та вірного способу захисту, шляхом подання відповідного позову до суду про визначення часток, не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (частина друга статті 1226 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах, зокрема від від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 28 липня 2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження №61-5860св21),\~від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/10030/18 (провадження №61-6096св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Враховуючи наведене, оскільки право на зазначену частку у майні померлого не визнається іншою особою відповідачкою [PERSON] , з огляду на зазначені вище норми та обставини, вірним способом захисту позивачів [PERSON] та [PERSON] у даному випадку є саме визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування, а не визначення часток у спільній сумісній власності, в тому числі за померлим. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не заперечує, що квартира [ADDRESS] належить їй та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності, однак вважає, що її частка має бути збільшеною до 3/4 такої, із врахуванням того, що вона протягом останніх тридцяти трьох років сама сплачувала кошти за житлово-комунальні послуги, а також покращила її, шляхом проведення капітальних ремонтів, а [PERSON] жодної участі в утриманні спільного житла не брав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу\~(групи доказів)\~(ст. ст.\~12,\~81,\~89 ЦПК України). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є братом померлого [PERSON] по матері, надав показання про те, що брат більше двадцяти років у квартирі на [ADDRESS] не проживав і не претендував на цю квартиру. Квартира була приватизована лише завдяки його колишній дружині [PERSON] . Щодо фінансових відносин між братом і [PERSON] йому нічого не відомо, відомо лише те, що вони спілкувались. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є подругами позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , в судовому засіданні надали показання про те, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживав та не намагався вселитись. Усі кошти за комунальні послуги, а також капітальні ремонти робила [PERSON] самостійно. Свідок [PERSON] також зазначила, що у 2017 році [PERSON] пропонувала [PERSON] викупити його частку у квартирі, однак він відмовився. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , в судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] дуже погано пам`ятає, востаннє бачила його приблизно у 2004 році. [PERSON] у своїй квартирі робила капітальний ремонт, приймала участь у витратах на домофон та ліфт, що вартувало близько 14\~000 грн на кожну квартиру будинку. Про фінансові відносини між [PERSON] і [PERSON] їй нічого невідомо. Аналогічні за змістом показання надав в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка також є сусідкою [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживав. [PERSON] в цій квартирі проводила ремонти, котел встановлювала, підлогу замінювала, отеплювала квартиру. Їй відомо, що [PERSON] не мав жодного відношення до ремонтних робіт у квартирі. Також проводився ремонт у будинку, а саме на сходовій клітці, даху та ліфта, в яких фінансову участь брала [PERSON] , а [PERSON] жодних коштів не давав. Однак про фінансові відносини між [PERSON] і [PERSON] їй нічого невідомо. Також, обґрунтовуючи позовні вимоги зустрічного позову, позивачка [PERSON] долучила квитанції про сплату нею коштів за житлово-комунальні послуги, надані у квартиру [ADDRESS] , документи (акти, технічні умови, робочий проєкт, довідка) щодо встановлення двоконтурного котла у спірній квартирі, видаткові та розхідні накладні, товарні чеки, квитанції щодо придбання будівельних матеріалів. Однак, із врахуванням періоду видачі зазначених документів, такими доказами не підтверджується, що [PERSON] витрачались усі власні кошти на поліпшення житла, а не кошти подружжя, а також із квитанцій щодо придбання будівельних матеріалів неможливо встановити на що саме та ким були придбані такі будівельні матеріали. Не можуть про це свідчити і показання свідків, допитаних під час розгляду справи, оскільки таким невідомі обставини щодо фінансових відносин між [PERSON] та [PERSON] . Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У Постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц висловлено такий правовий висновок: якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку, або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. З огляду на наведене, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вправі була звертатись до [PERSON] з вимогою про стягнення половини витрат на утримання спільної квартири. Окрім цього, встановлено, що за життя іншого співвласника [PERSON] частки у спільній сумісній власності між ними виділені не були, доказів будь-яких домовленостей щодо відступу від презумпції рівності часток не надано. Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] за заповітом, у визначений законом строк звернулись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та обраний ними спосіб захисту цивільного права відповідає вимогам закону, оскільки вони позбавлені на реалізацію своїх спадкових прав та поновлені такі права можливі лише у судовому порядку, відтак суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції рівності часток (по 1/2) у спільній сумісній власності, відтак її позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вирішення судових витрат у справі, слід вказати таке. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, оскільки первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, із відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] судовий збір по 1\~248 грн 75 коп. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої\~статті 133 ЦПК України). У частині другій\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій - шостій\~статі 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час судового розгляду адвокат Івашків Ю.В., який представляє інтереси позивачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] подав заяву в якій просив вирішити питання про стягнення з відповідачки [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 36\~000 грн, з яких 26\~000 грн сплачені йому позивачами, та 10\~000 грн з яких позивачі за умовами договору зобов`язані йому будуть сплатити після набрання законної сили рішенням суду у справі про визнання за ними права власності на спадкове майно. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивачів за первісним позовом подано до суду: - договір №2/04 про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 10.04.2024, який укладений між [PERSON] , [PERSON] від імені якого діє [PERSON] , та АО «Івашків і Партнери»; - ордер серії ВС № 1263486 від 16.04.2024, ордер серії ВС №1263485 від 16.04.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000300; - рахунок №01-02/04 від 10.04.2024 виставлений АО «Івашків і Партнери» [PERSON] та [PERSON] на суму 16\~000 грн, як плату за надання правової допомоги за договором №2/04 від 10.04.2024, згідно п.3.2 Договору; - квитанцію від 16.04.2024 про оплату [PERSON] на рахунок АО «Івашків і Партнери» на суму 16\~000 грн, як плату за надання правової допомоги за договором №2/04 від 10.04.2024, згідно п.3.2 Договору; - додаток №1 від 10.07.2024 до договору №2/04 про надання правової допомоги від 10.04.2024; - квитанцію від 11.07.2024 про оплату [PERSON] на рахунок АО «Івашків і Партнери» на суму 10\~000 грн, як плату за надання правової допомоги за договором №2/04 від 10.04.2024, згідно п.3.2 Договору. Пунктом 1.3 договору №2/04 про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 10.04.2024, визначено, що правова допомога надається Адвокатським об`єднанням (Адвокатом) шляхом представництва прав та інтересів клієнтів у справі про визнання права власності в порядку спадкування на частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В пункті 3.2 договору сторони погодили, що вартість надання правової допомоги, в межах надання правової допомоги в суді першої інстанції у справі визначеній у п.1.3 цього Договору становить 16\~000 грн, що сплачуються на протязі 3-ох днів з моменту підписання сторонами даного договору. Сторони домовились, що правова допомога визначена даним пунктом, включає, надання Клієнтам консультацій, вивчення матеріалів справи, підготовка позовної заяви, та за необхідності інших письмових пояснень, відповіді на відзив та клопотань, участь адвоката в судових засіданнях. Крім того, згідно п.3.5, 3.6 договору сторони погодили, що клієнт бере на себе зобов`язання сплатити понад суму визначену в п.3.2 цього договору гонорар успіху, у випадку позитивного результату, що був досягнути внаслідок надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням. Таким результатом сторони, вважатимуть набрання законної сили рішенням суду у справі про визнання права власності визначеній у п.1.3 цього договору. Додатком №1 від 10.07.2024 до договору №2/04 про надання правової допомоги від 10.04.2024, сторони погодили внесення зміни до вищевказаних пунктів договору та виклали їх в новій редакції: 1.3. Правова допомога надається Адвокатським об`єднанням (Адвокатом) шляхом представництва прав та інтересів клієнтів у справі №461/3375/24 за позовною заявою Клієнтів про визнання права власності в порядку спадкування на частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та за зустрічною позовною заявою [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на дану квартиру. 3.2. Вартість надання правової допомоги, в межах надання правової допомоги в суді першої інстанції у справі визначеній у п.1.3 цього Договору становить 26\~000 грн, що сплачуються на протязі 3-ох днів з моменту підписання сторонами даного договору. Сторони домовились, що правова допомога визначена даним пунктом, включає, надання Клієнтам консультацій, вивчення матеріалів справи, підготовка позовної заяви, та за необхідності інших письмових пояснень, відповіді на відзив та клопотань, участь адвоката в судових засіданнях. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд враховує, що хоча позовні вимоги за первісним позовом задоволено, а в задоволенні зустрічного позву відмовлено, однак розмір витрат на правову допомогу 36 000 грн не відповідає засадам цивільного законодавства щодо розумності та справедливості. Так, адвокат Івашків Ю.В. подав в інтересах [PERSON] , [PERSON] позовну заяву про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування заповітом, відзив на зустрічну позовну заяву про визнання права спільної часткової власності на квартиру та заперечення на відповідь на відзив, тричі (12.06.2024, 31.07.24 та 05.09.2024) брав участь у підготовчому судовому засіданні, та тричі (01.10.2024, 17.10.2024 та 05.11.2024) в судовому засіданні. Водночас акту виконаних робіт адвокат не надав, отже із доданих до заяви про стягнення судових витрат неможливо встановити вартість та об`єм надання ним інших послуг. Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити заявлений адвокатом Івашківом Ю.В. розмір витрат на професійну правничу допомогу до 16 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу (16 000 грн) відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони (подання позову, відзиву на зустрічний позов та заперечення на відповідь на відзив), тривалістю слухання справи у суді. З огляду на наведене, оскільки первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, із відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу по 8\~000 грн.

Outcome: dismissed