Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

15 квітня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 січня 2024 року і до закінчення сином навчання. В обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 180-183, 191, 199, 200 СК України зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано рішенням суду. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2012 року з відповідача [PERSON] стягувалися аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на її користь на утримання дитини до досягнення ним повноліття. Дитина [PERSON] , має тяжке захворювання та статус дитини інваліда. На даний час [PERSON] навчається в університеті ім.. [PERSON] в Кошицях, факультет природних наук, на 1 курсі за напрямом підготовки «Фізика» - денна форма навчання, бакалаврат, 1 ступінь навчання зі стандартною тривалістю навчання 3 роки. У зв`язку з навчанням син не має можливості працювати та не має інших джерел доходу, має дуже значні витрати пов`язані з навчанням, які самотужки позивач не має можливості задовольнити. Після досягнення сином повноліття відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 червня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 21 жовтня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивач не надає жодних доказів того, що вона не може надавати матеріальну допомогу на період навчання, а також не бере до уваги, що він окрім старшої дитини, має утримувати і неповнолітню дитину від другого шлюбу, а також утримувати себе та свою сім`ю. При цьому позивач вказує у своєму позові, що інших неповнолітніх дітей та утриманців відповідач не має. Однак, як зазначає відповідач, позивачу достеменно відомо про наявність у нього дитини від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Утримання дитини [PERSON] здійснюється з 10.02.2023, згідно виконавчого провадження № 71607586 від 20.04.2024. Стягнення аліментів проводиться у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день позивач має обмеження щодо умов праці, негативний стан здоров`я, не має можливості знайти відповідну роботу та додатковий дохід. Пенсія є єдиним джерелом його доходу з жовтня 2022 року. Також, у своєму відзиві відповідач наголосив на тому, що позивач у позовній заяві не обґрунтувала підстави щодо початку стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання з 03.01.2024, при цьому позовна заява датована 15.04.2024. Тобто, на думку відповідача, позивач намагається штучно створити заборгованість. На підставі викладеного, відповідач просить суд стягнути з нього аліменти по утримання повнолітнього сина на період його навчання, в розмірі 1/10 частки його доходу щомісячно. 21 жовтня 2024 року від позивача, на адресу суду, надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач вказує у своєму відзиві, що ним добросовісно виконувався обов`язок з утримання дитини [PERSON] , до досягнення ним повноліття, шляхом сплати аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу). Однак, сплата відповідачем аліментів здійснювалась на виконання рішення суду від 04.01.2012. Позивач вказує, що враховуючи наявність рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, вочевидь домовленість між батьками щодо утримання дитини не була досягнута. Також, дитина сторін має статус дитини-інваліда та тяжке захворювання, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), що є мінімальним розміром аліментів. Крім того, відповідач не проживає з дитиною, не відвідує його з якої-небудь певною періодичністю, не цікавиться його успіхами та досягненнями, та як вбачається із наданого відзиву, не має жодної інформації щодо навчання сина, умов його проживання, харчування тощо. Мати дитини є інвалідом та на має можливості самостійно утримувати дитину. Позивач у відповіді на відзив також вказала, що народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивач також зазначила, що відповідач у своєму відзиві вказав, що не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, оскільки є особою з інвалідністю, не працює та сам потребує лікування. Однак, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК, відповідачу встановлені певні трудові рекомендації, а саме: «Робота у відповідно створених умовах». Таким чином, він не являється непрацездатним. На підставі вищевикладеного у відзиві на позовну заяву, позивач просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім. Відповідно до довідки від 21 березня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , є студентом І-го курсу за напрямом підготовки «Фізика» - денна форма навчання, бакалаврат, 1 ступінь навчання зі стандартною тривалістю навчання 3 роки. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступних норм законодавства. Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливість надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу. З доданих відповідачем до відзиву документах судом встановлено, що він є батьком малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на яку відповідно до копії судового наказу виданого Коростенським міськрайонним судом Житомирської області від 10.04.2023, сплачує аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.02.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК Серія 12 ААБ № 445922 від 25.02.2021, [PERSON] має другу групу інвалідності з 22.02.2021, висновок робота у відповідно створених умовах, отже відповідач має змогу працювати. На підтвердження свого скрутного матеріального становища, відповідач надав суду відомості з Пенсійного фонду України про застраховану особу, однак останні відомості там за 2022 рік. Інших доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища відповідач до суду не надав. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, регулюються самостійними нормами матеріального права, якими такий обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу, суд дійшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, але у меншому розмірі, ніж просить позивач. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний надати, з урахуванням того, що з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, та його стану здоров`я, суд вважає необхідним та можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на час навчання сина [PERSON] в розмірі 1/7 частки заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, і до закінчення сином навчання. Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме - з 15 квітня 2024 року. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити датою закінчення [PERSON] навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання ним освіти, граничний термін сплати аліментів, визначений ст.199 СК України, змістом позовних вимог. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина до дати закінчення навчання, а за умови продовження останнім навчання - до досягнення 23 років. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial