Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом (редакція позовної заяви, за якою відкрито провадження у справі, після залишення позову без руху - а.с.52-59), в якому просить: - зняти арешт та заборону на відчуження всього майна, в т.ч. квартири [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , [INFO] , накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32777202 від 28.05.2012, реєстраційний номер обтяження 12546533 по виконавчому провадженню №32777202; - зняти арешт, накладений на кошти, які належать [PERSON] , [INFO] , згідно з постановою про арешт рахунків боржника від 19.07.2012 по виконавчому провадженню №32777202; - зняти арешт, накладений на кошти, які належать [PERSON] , [INFO] , згідно з постановою про арешт рахунків боржника №43907553 від 03.11.2014 по виконавчому провадженню №43907553, а також стягнути витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що вищевказана квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ВП-спецрозділ по виконавчому провадженню 32777202 (резолютивна частина виконавчого документа): стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 202803,50 грн, за квартиру [ADDRESS] , з них: заборгованість за основною сумою кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі по 60 грн та сплачений судовий збір при зверненні до суду по 850 грн з кожного відповідача. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 21.02.2012 з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" стягнуто в солідарному порядку 198803,49 грн (заборгованість за основною сумою кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені) за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами (цив. справа №2-1048/12) за квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.10.2021 (цив. справа №2-1048/12), яка була залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 14.02.2022, відмовлено ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у видачі дублікатів виконавчих листів та поновленні строку для пред`явлення їх до виконання. Згідно з відповідями Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - Відділ) на виконанні у Відділі перебували: виконавче провадження ВП 32777202 з примусового виконання виконавчого листа №2-1048/12, виданого 16.05.2012 Богунським районним судом м.Житомира про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 202803,50 грн, з них: заборгованість за основною сумую кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, в рамках якого, 28.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 19.07.2012 - постанову про арешт рахунків боржника, а 31.07.2013 провадження було завершено за п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (чинному на момент прийняття рішення); виконавче провадження ВП 43907553 з примусового виконання виконавчого листа №2-1048/12, виданого 21.02.2012 Богунським районним судом м.Житомира про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 202803,50 грн, з них: заборгованість за основною сумую кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, в рамках якого, 03.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, а 16.12.2014 провадження було завершено за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (чинному на момент прийняття рішення). Питання про зняття накладених арештів в рамках виконавчих проваджень не вирішувалося. У подальшому вищевказані виконавчі провадження були передані до архіву, та знищені за терміном зберігання. 26.12.2023 [PERSON] подала до відділу заяву про зняття арешту з майна та коштів, проте позивачу було роз`яснено, що виконавчі провадження щодо неї закриті, при винесенні постанов про повернення правові підстави для зняття арешту з майна були відсутні, рекомендовано звернутися до суду. Позивач вказує, що керується передбаченим ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 способом захисту порушеного права особи, яка не має статусу боржника у виконавчому провадженні, оскільки у відкритому реєстрі боржників інформації щодо неї немає, а за змістом відповідей на адвокатські запити, копії яких долучені до позовної заяви, державна виконавча служба підтвердила, що відкриті виконавчі провадження відносно неї в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні. Зазначає також, що підтверджує своє право володіння квартирою [ADDRESS] , що є спільним майном, придбаним у шлюбі, зокрема, рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, з якого вбачається, що позивач виступала поручителем на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору, та доказами щодо зареєстрованого місця проживання за даною адресою. При цьому, у позові зауважено, що у справах про звільнення майна з-під арешту, яке становить спільну власність подружжя, існує презумпція спільності їх майна, поки не доведено інше, з посиланням на норму ч.1 ст.57 ЦК України і те, що вищевказана квартира була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору міни, а не договору дарування чи в порядку спадкування або приватизації, отже, не може бути особистою власністю [PERSON] , а є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 21.03.2024 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , надійшло пояснення, у якому вказано, що жодного відношення [PERSON] до зазначеної квартири немає, не є її власником, ця квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки ця квартира була набута внаслідок міни, за рахунок квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] набув ще до укладення шлюбу в порядку приватизації і яка була його особистою приватною власністю. Відтак, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо зняття арешту та заборони відчуження майна, яке належить [PERSON] , накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №32777202 від 28.05.2012, реєстраційний номер обтяження 12546533 по виконавчому провадженню №32777202. 12.06.2024 від представника позивача [PERSON] до суду надійшло заперечення на пояснення третьої особи, у якому вказано, що твердження третьої особи про те, що позивач не має жодного відношення до квартири [ADDRESS] , не є її власником, та ця квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є безпідставними, оскільки квартира набута у шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім того, у судовому рішенні у цивільній справі №2-1048/12 про стягнення кредитної заборгованості позивач була зазначена як солідарний боржник, а в рамках виконавчих проваджень №32777202, №43907553, на все майно та кошти позивача накладено арешт, в тому числі, і на зазначену квартиру. Позов просить задовольнити у повному обсязі. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. 21.03.2023 представником [PERSON] - [PERSON] подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.73-74). 25.03.2024 від представника ТОВ "ОТП Факторинг Україна" Череди Т.М. надійшло клопотання про закриття провадження у справі (а.с.82-83). Ухвалою суду від 12.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання, поданого представником [PERSON] - адвокатом Жмуцьким Миколою Володимировичем, про зупинення провадження у справі; відмовлено у задоволенні клопотання, поданого представником ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - адвокатом Чередою Тамарою Миколаївною, про закриття провадження у справі. Позивач та її представники у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представників позивача [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, у яких вказано, що сторона позивача позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у справі міститься заява представника відповідача [PERSON] про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким закінчується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 21.02.2012 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 198803,49 грн, з них: заборгованість за основною сумою кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" витрати за інформаційно-технічне забезпечення в сумі по 60,00 грн та судовий збір в сумі по 850,00 грн з кожного відповідача (а.с. 60-64). Згідно з відповідями Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), на виконанні у відділі перебували: виконавче провадження ВП 32777202 з примусового виконання виконавчого листа №2-1048/12, виданого 16.05.2012 Богунським районним судом м.Житомира про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 202803,50 грн, з них: заборгованість за основною сумую кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, в рамках якого, 28.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32777202, 19.07.2012 - постанову про арешт рахунків боржника, а 31.07.2013 провадження було завершено за п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (чинному на момент прийняття рішення) (а.с. 28, 33, 36-37); виконавче провадження ВП 43907553 з примусового виконання виконавчого листа №2-1048/12, виданого 21.02.2012 Богунським районним судом м.Житомира про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 202803,50 грн, з них: заборгованість за основною сумую кредиту 155425,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 43378 грн та 4000 грн пені за порушення зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, в рамках якого, 03.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, а 16.12.2014 провадження було завершено за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (чинному на момент прийняття рішення) (а.с. 31, 33, 36-37). У подальшому вищевказані виконавчі провадження були передані до архіву, та знищені за терміном зберігання (а.с. 33-34, 36-37). Зі змісту вищевказаних відповідей не вбачається, що при завершенні виконавчих проваджень вирішувалося питання про зняття накладених арештів в рамках виконавчих проваджень. 26.12.2023 [PERSON] подала до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) заяву про зняття арешту з майна та коштів, які були накладені в рамках виконавчих проваджень ВП 32777202 та ВП 43907553 (а.с. 35). Листом Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 17.01.2024 позивачу було роз`яснено, що виконавчі провадження щодо неї закриті, при винесенні постанов про повернення правові підстави для зняття арешту з майна були відсутні, рекомендовано звернутися до суду (а.с.36-37). У позовній заяві позивач просить скасувати арешт та заборону на відчуження всього майна, в т.ч. квартири [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , [INFO] , накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32777202 від 28.05.2012, реєстраційний номер обтяження 12546533 по виконавчому провадженню №32777202, та посилається на те, що зазначена квартира була набута під час шлюбу позивача з [PERSON] , тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до копії договору міни житла від 20.01.2006, [PERSON] обмінює (передає у власність) належну йому квартиру [ADDRESS] (десять) на належну [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду 11.01.2000 за №34283, зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 02.02.2000 за реєстром №12618 (а.с. 10-11). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2020 у справі №295/10320/20, розірвано шлюб, зареєстрований 17.08.2002 міським відділом реєстрації актів громадського стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №1176, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2023, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] (а.с. 15-16). Частиною 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта\~статті 368 ЦК України). Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Водночас, у своїх поясненнях як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у даній справі [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , вказує, що жодного відношення [PERSON] до зазначеної квартири немає, не є її власником, ця квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки ця квартира була набута внаслідок міни, за рахунок квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] набув ще до укладення шлюбу в порядку приватизації і яка була його особистою приватною власністю. Отже, [PERSON] , який набув квартиру [ADDRESS] , у період перебування у шлюбі з [PERSON] , заперечує поширення правового режиму спільного сумісного майна на зазначену квартиру. Правовий режим майна, набутого колишнім подружжям у шлюбі, за наявності заперечення поширення правового режиму спільного сумісного майна на таке, не може бути визначений судом у межах розгляду даної справи про скасування арешту майна, а тому звернення позивача з вимогою про скасування арешту квартири [ADDRESS] , з посиланням на те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, є передчасним, та така вимога не може бути задоволена судом. Разом з тим, даний спір стосується також скасування арешту, накладеного на майно та кошти позивача. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.03.2024, зареєстроване обтяження 12546533 згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32777202 від 28.05.2012, об`єктом обтяження є невизначене майно, все майно, що належить [PERSON] (а.с. 79). Також, як вже зазначалось, згідно з інформацією, наданою Богунським відділом державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП 32777202, в рамках якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32777202 від 19.07.2012, та виконавче провадження №43907553, в рамках якого 03.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Виконавче провадження №32777202 було завершене 31.07.2013 на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження №43907553 було завершене 16.12.2014 на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». На час виникнення спірних правовідносин (завершення виконавчих проваджень №32777202 та №43907553) діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі Закон №606-XIV). Пунктами 2 та 4 частини 1 статті 47 Закону №606-XIV встановлювалося, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частини 3-5 статті 47 Закону №606-XIV). Нормами частин 1-3 статті 50 Закону №606-XIV визначалося, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Відповідно до ст. 60 Закону №606-XIV, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Отже, Закон №606-XIV не передбачав скасування арешту майна у випадку повернення виконавчого документу з підстав, передбачених пунктами 2 та 4 частини 1 статті 47 цього Закону. Вибір способу захисту боржника у питанні про зняття арешту майна, який накладено виконавцем, у разі повернення виконавчого документа, залежить від підстави повернення виконавчого документа. У випадках, коли Законом не встановлено, що повертаючи виконавчий документ з певних підстав, виконавець знімає арешт з майна боржника, а тому у цих випадках, відповідно до частини 5 статті 60 Закону №606-XIV, арешт знімається за рішенням суду. Виходячи з\~викладеного,\~на час\~звернення з\~позовною заявою\~до суду\~за наявності\~обтяження майна\~позивача,\~порушується її\~право власності,\~внаслідок чого\~позивач позбавлена\~змоги вільно\~володіти,\~користуватися та\~розпоряджатися майном,\~а тому\~право позивача\~підлягає судовому\~захисту шляхом\~припинення обтяження\~речових прав\~на майно\~ [PERSON] , які застосовні постановами державних виконавців №32777202 від 28.05.2012, від 19.07.2012 та №43907553 від 03.11.2014, отже позов підлягає до часткового задоволення. За правилами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами пункту 2 частини 2 стптті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За положеннями частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У позові позивач просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. Згідно з попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позові, позивач очікувала повести витрати на професійну правову допомогу у сумі 10000,00 грн. На підтвердження повноважень адвоката Чайковської Р.А. на надання правової допомоги [PERSON] у матеріалах справи міститься копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1077331 від 31.01.2024, з якого вбачається, що 21.08.2020 між адвокатом та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №45/2020. Відповідно до протоколу погодження гонорару за юридичні послуги №1 від 31.01.2024, адвокатом та позивачем було погоджено вартість послуг, а саме: позовна заява про зняття арешту та заборони з майна (адвокатські запити, клопотання, заперечення), підготовка інших процесуальних документів до суду 7000,00 грн; проведення 1-го судового засідання 1500,00 грн. Загальна вартість наданих послуг буде зазначена в акті приймання-передачі юридичних послуг. 23.09.2024 адвокатом та позивачем було підписано акт приймання-передачі юридичних послуг у справі №295/2619/24, відповідно до змісту якого адвокатом були виконані наступні роботи (надані послуги): позовна заява про зняття арешту та заборони з майна (адвокатські запити, клопотання, заперечення), підготовка інших процесуальних документів до суду вартістю 7000,00 грн; проведення 2-х судових засідань 3 000,00 грн. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Також судом приймається до уваги, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021у справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не скористався своїм правом та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявив. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідно до змісту акту приймання-передачі юридичних послуг у справі №295/2619/24 від 23.09.2024, адвокатом були виконані, зокрема, наступні роботи (надані послуги): проведення 2-х судових засідань вартістю 3000,00 грн. Однак, відповідно до матеріалів справи, адвокат Чайковська Р.А. участі у судових засіданнях не приймала. 09.09.2024 у судовому засіданні брала участь представник позивача [PERSON] , яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1090473 від 12.06.2024, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги №45/2020 від 21.08.2020. Отже, вимога про стягнення витрат на надання правничої (правової) допомоги, яка полягає в участі у 2-х судових засіданнях вартістю 3000,00 грн, є безпідставною, оскільки представник позивача брала участь в одному судовому засіданні, та вартість таких послуг становить 1500,00грн. На підставі вищевикладеного оскільки позивачем понесені витрати на правничу допомогу у сумі 8500,00 грн, що підтверджено належними та достатніми доказами, позов задоволено частково, такі витрати підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач заявила три немайнові позовні вимоги: скасування арешту всього майна, в т.ч. квартири [ADDRESS] , який накладений постановою №32777202 від 28.05.2012; скасування арешту коштів, який накладений постановою від 19.07.2012 та скасування арешту коштів, який накладений постановою №43907553 від 03.11.2014. Судом першу вимогу задоволено частково, а дві інші у повному обсязі, отже з позивача підлягають до стягнення на користь відповідача 7083,05 грн витрат на правничу допомогу, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам. \~Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 3028,00 грн.

Outcome: partial