Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

16.01.2024 року адвокат Голіней Л.Д. в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.06.2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 81. Від шлюбу у сторін по справі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало те, що як зазначає позивач, відповідач за останні три роки дуже змінив своє ставлення до сім`ї. Зокрема, почав вживати спиртні напої, в результаті чого влаштовувати дома сварки, які з часом перейшли у гучні скандали, в ході яких останній застосовував щодо позивача фізичне насильство та пошкоджував домашні меблі і техніку. Свідками вказаних подій завжди були неповнолітні діти, що негативно впливає на їх психічний стан та підсвідомість. Як зазначає представник, позивач ввесь час старалася не розголошувати наведених обставин сімейного життя, і відповідно нікуди не зверталася, намагаючись зберегти сім`ю, проте такі скандали та бійки ставали все частішими. 15.01.2024 року [PERSON] застосував фізичне насильство щодо дружини та побив вдома меблі: у спальній кімнаті, телевізор, перевернув стіл, за яким вечеряли діти, в зв`язку з чим позивач звернулася із заявою до відділу поліції. Враховуючи наведене, представник вказує, що [PERSON] не бажає в подальшому терпіти вказані протиправні дії зі сторони чоловіка, що також психологічно травмує дітей, а тому звернулася до суду із даним позовом, оскільки як з`ясувалося, у сторін стали різні погляди на сімейне життя та цінності, і відповідно проживання разом стало не можливим. Сім`я фактично припинила своє існування, сторони, на момент подання позову, вже не проживали як подружжя близько трьох місяців, хоча і проживають за однією адресою. Сторони втратили почуття взаємної поваги та любові, стали один одному чужими людьми, а тому примирення між ними не можливе. У зв`язку з викладеним, позивач не бажає зберігати зареєстрований шлюб, і просить його розірвати, так як шлюбні відносини мають лише формальний характер, що суперечить інтересам кожного з подружжя. Таким чином, представник позивача просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] і стягнути з останнього на користь позивача понесені нею судові витрати по даній справі. В судове засідання позивач та її представник, адвокат Голіней Л.Д. не прибули, натомість остання подала до суду заяву, в якій вимоги [PERSON] підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі. Справу просить розглянути у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. З даного приводу суд зазначає наступне: Після надходження позовної заяви [PERSON] до суду, згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.01.2024 року було постановлено прийняти її до розгляду, відкрити провадження у даній цивільній справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, призначивши розгляд справи по суті. В ході\~розгляду даної\~справи,\~а саме\~всудовому засіданні 13.05.2024 року відповідач заявив клопотання, в якому просив суд надати їм з позивачем термін для примирення та налагодження подружнього життя строком три місяці, оскільки він бажає зберегти сім`ю, так як на утриманні у них з дружиною є троє неповнолітніх дітей. Розглянувши дане клопотання відповідача, судом було постановлено ухвалу, якою задоволено його, надано сторонам строк для примирення та налагодження подружнього життя три місяці і зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до закінчення наданого строку для примирення сторін. Згідно ухвали суду від 22.08.2024 року провадження у даній справі було поновлено і призначено її до розгляду, з викликом сторін по справі, постановивши продовжити провадження у справі зі стадії судового розгляду. Проте, в судове засідання відповідач не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, шляхом виклику по телефону, однак в судове засідання останній не прибув, зазначивши, що «прибувати до суду не збирається». Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Суд констатує, що згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.44\~ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд прийняв заходи для повідомлення особи про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі, тому визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в\~статті 43 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України\~не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України). Крім цього, у відповідності до\~ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»). Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки останній будучи належним чином повідомленим про судове засідання до суду повторно не прибув та не повідомив про причини своєї неявки. Отже, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 09.06.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 81 (а.с.5). Від шлюбу у сторін по справі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми (а.с.6, 7, 8). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється як тривалий, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу не підтримують сімейних відносин, зокрема позивач не має наміру підтримувати їх в подальшому, і наміру зберегти сім`ю у неї немає, з підстав, викладених у її позовній заяві. Крім того, суд констатує, що наданий судом згідно ухвали від 13.05.2024 року строк для примирення та налагодження подружнього життя три місяці, позитивного результату не дав, оскільки сторона позивача на час розгляду справи підтримує позов і просить його задоволити. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Крім того, суд констатує, що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, оскільки ними не заявлялись вимоги про визначення місця їх проживання, а тому питання про місце проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, судом не вирішується. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача договору про надання правничої допомоги за №5 від 16.01.2024 року та квитанції серії АЕ №0866 від 16.01.2024 року, витрати позивача на правничу допомогу склали 4000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , із відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп. згідно квитанції серії АЕ №0866 від 16.01.2024 року (а.с.12). Також, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68304424 від 16.01.2024 року (а.с.3), а всього судових витрат 5211 грн. 20 коп. На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved