Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчатися - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень., щомісячно, починаючи з 26 лютого 2024 року і до досягнення донькою 23-річного віку; Стягнути одноразово з [PERSON] на користь [PERSON] понесені в 2023 році витрати за навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі 9 012,50 грн.; Стягнути одноразово з [PERSON] на користь [PERSON] понесені частково в 2024 році витрати за навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі 9 012,50 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2005 року між мною, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , було укладено шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що нам було видано Свідоцтво про одруження на бланку серії [NUMBER] від 14 січня 2005 року, про що 14 січня 2005 року в Книзі реєстрації актів про одруження було складено відповідний актовий запис №11. Від цього шлюбу у нас народилась одна дитина, а саме, донька - [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що 23 лютого 2006 року було складено відповідний актовий запис за №440, що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 23 лютого 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, та виконаним на бланку серія [NUMBER] . 05 квітня 2007 року Рішенням Дніпровського районного суду місті Києва у справі № 2-1226/1/2007 року шлюб між мною [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний момент сторони не живуть однією сім`єю починаючи з лютого 2006 року мають окремі бюджети, ведення між ними спільне господарство припинено. Починаючи з [INFO] спільна дитина - [PERSON] [INFO] постійно проживає з [PERSON] , як матір`ю дитини, а батько дитини - [PERSON] живе окремо. [PERSON] , як батько на той час неповнолітньої дитини [PERSON] добровільно не виконував своїх батьківських обов`язків. Останній не надавав необхідної матеріальної допомоги на утримання на той час неповнолітньої дитини, яка постійно проживала та продовжує проживати з позивачем, а тому [PERSON] 24 квітня 2023 року була змушена звернутись з відповідної! заявою до Дніпровського районного суду міста Києва про стягнення аліментів з [PERSON] в примусовому порядку в розмірі частки. Починаючи з 17 лютого 2024 року [PERSON] перестав в примусовому порядку сплачувати аліменти на утримання нашої доньки в зв`язку з її повноліттям, а тому питання про добровільну сплату аліментів батьком дитини - [PERSON] викликаних на утримання доньки яка продовжує навчання не може бути і мови. На даний час спільна дитина навчається у Київському університеті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання. Витрати на навчання [PERSON] понесені Позивачем за 2023 навчальний рік сягнули 18 025 грн. та частково 50% за 2024 навчальний рік сягнули теж 18 025 грн. Відповідно до викладеного вважає що Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат що становить 9 012,50 грн., за 2023 навчальний рік та 9 012, 50 грн., за 50% навчального 2024 року. Так утриманням та вихованням спільної доньки [PERSON] [INFO] займається особисто [PERSON] як мати дитини. Батько дитини [PERSON] не мав, та не має жодного інтересу до своєї дитини - [PERSON] , жодним чином не підтримує її як дитину, не забезпечує її необхідними речами, не оплачує навчання, та взагалі не займається її вихованням. На даний час [PERSON] повністю самостійно утримую свою дитину, а це продукти харчування, вітаміни, одяг, оплата навчання, лікування, розвитої особистих здібностей, оплата комунальних послуг та інше. 08 березня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали про відкриття провадження у справі представником позивача було отримано. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано, про що свідчать матеріалм справи. Крім того, відповідачем було використано право на подання відзиву до суду на позовну заяву позивача, в якому частково визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 2 000,00 грн., щомісячно, а в решті позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у змісті даного відзиву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні встановлено, що 14 січня 2005 року між мною, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , було укладено шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що нам було видано Свідоцтво про одруження на бланку серії [NUMBER] від 14 січня 2005 року, про що 14 січня 2005 року в Книзі реєстрації актів про одруження було складено відповідний актовий запис №11. Від цього шлюбу у нас народилась одна дитина, а саме, донька - [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що 23 лютого 2006 року було складено відповідний актовий запис за №440, що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 23 лютого 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, та виконаним на бланку серія [NUMBER] . 05 квітня 2007 року Рішенням Дніпровського районного суду місті Києва у справі № 2-1226/1/2007 року шлюб між мною [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 27 квітня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2023 року і до досягнення повноліття. А також стягнуто з [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в дохід держави судовий збір в сумі 134 (сто тридцять чотири) грн. 20 коп. Як встановлено, спільна повнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , навчається у Київському університеті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання, що підтверджується копією індивідаульного договору №8458418-2023 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця «бакалавра» [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю 081 «Право». Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 26 лютого 2024 року і до досягнення донькою 23-річного віку. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи спільна повнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , навчається у Київському університеті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання, що підтверджується копією індивідаульного договору №8458418-2023 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця «бакалавра» [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю 081 «Право». Вирішуючи питання, чи потребує повнолітня [PERSON] , [INFO] , матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, суд виходить з того, що, враховуючи стаціонарну форму навчання у навчальному закладі та відсутність джерела доходів, а тому приходить до висновку про те, що [PERSON] в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд враховує наступне. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. За змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України) При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні, навчається у вищому навчальному закладі, на денній формі навчання, не працює, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів за даним судовим рішенням можливе до настання однієї з умов: досягнення 23 років або закінчення навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15.05.2006 року роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я та можливості надавати матеріальну допомогу, враховує матеріальний стан повнолітньої [PERSON] , [INFO] , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що повнолітня навчається на денній формі навчання, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів, а саме стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 26 лютого 2024 року і до закінчення [PERSON] , [INFO] навчання, однак не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, в зв`язку з навчанням. Щодо позовних вимог позивача про стягнення одноразово з [PERSON] на користь [PERSON] понесені в 2023 році витрати за навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі 9 012,50 грн., та понесені частково в 2024 році витрати за навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі 9 012,50 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, що 17 серпня 2023 року [PERSON] , як матір`ю та законним представником [PERSON] та Київським університетом інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» в особі ректора [PERSON] якій діяв на момент підписання договорів на підставі Статуту був укладений індивідуальний договір №8458418-2023 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця «бакалавра» [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю 081 «Право». Відповідно до глави III умов даного договору загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить - 147 200 (сто сорок сім тисяч двісті гривень). Відповідно до умов договору №8458418-2023 вартість навчання за 2023-2024 навчальний рік становить 36 050 грн. (тридцять шість тисяч п`ятдесят гривень). На виконання умов договору №8458418-2023 для підготовки фахівця «бакалавра» [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю 081 «Право» 14.08.2023 року на р/р Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» від імені [PERSON] було перераховано кошти в розмірі 18 025.00 грн., що підтверджується копією квитаниії 0.0.3146117487.2 від 14.08.2023 року. В сваою чергу, на виконання умов договору №8458418-2023 для підготовки фахівця «бакалавра» [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю 081 «Право» 08.12.2023 року на р/р Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» від імені [PERSON] було перераховано кошти в розмірі 18 025.00 грн., що підтверджується копією квитаниії 0.0.3345885438.2 від 08.12. 2023 року. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial