Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

10.09.2024 року до Ленінського районного суду міста\~Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов обґрунтовано тим, що з 24.03.2023 року по 20.06.2024 року позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Дніпроважмаш». Наказом № 655/к/тр від 20.06.2024 року позивача звільнено по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач не провів розрахунку з позивачем по заборгованості за заробітною платою та компенсацією за невикористані відпустки. Відповідач не виплатив заробітну плату за травень 2024 року в сумі 20\~903,86 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів), за червень 2024 року разом з компенсацією відпустки та лікарняними в сумі 27\~820,96 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів). Всього відповідач повинен був виплатити позивачу 48\~724,82 грн. На даний час відповідач частково виплатив заробітну плату в розмірі 17\~388,10 грн. Загальна заборгованість відповідача складає 31\~336,72 грн. Середньоденна зарплата позивача становить 1\~326 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 11.09.2024 року становить 78\~234 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заробітну плату за травень та червень 2024 року разом з компенсацією відпустки в сумі 31\~336,72 грн., а також середню заробітну плату за затримку розрахунку за період з 21.06.2024 року по 11.09.2024 року в сумі 78\~234 грн. та по день ухвалення рішення суду з розрахунку, що середньоденна заробітна плата складає 1\~326 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.09.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. 17.10.2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшли пояснення. У поясненнях зазначено, що АТ «Дніпроважмаш» вже декілька років знаходиться в скрутному фінансовому стані внаслідок кризових явищ у металургійній галузі, які виникли на початку пандемії та погіршилися після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Заборгованість за заробітною платою погашалася по можливості та була остаточно виплачена позивачу 10.10.2024 року. Також просив зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка виникла через об`єктивні причини. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Бурчак П.І. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Дніпроважмаш» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що позивач з 24.03.2023 року по 20.06.2024 року перебував у трудових відносинах з АТ «Дніпроважмаш». Наказом № 655/к/тр від 20.06.2024 року позивача звільнено по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно з довідкою АТ «Дніпроважмаш» № 65 від 16.10.2024 року щодо нарахувань [PERSON] встановлено, що заробітна плата за травень 2024 року сума до сплати 20\~903,86 грн.; заробітна плата за червень 2024 року сума до сплати 14\~850,82 грн.; компенсація за невикористану відпустку (36 днів) сума до сплати 12\~970,14 грн. Загальна сума до сплати 48\~724,82 грн. Нараховані кошти перераховані на картковий рахунок [PERSON] в АТ «ПУМБ». Середній заробіток за годину складає 165,75 грн., середній заробіток за день складає 1 326 грн. Відповідно до витягу з відомостей на виплату заробітної плати на карткові рахунки в АТ «ПУМБ» працівникам АТ «Дніпроважмаш» та платіжних інструкцій вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] виплачувалася частинами: 09.08.2024 року 6\~955,24 грн., 19.08.2024 року 6\~955,24 грн., 20.08.2024 року 3\~477,62 грн., 12.09.2024 року 10\~432,86 грн., 10.10.2024 року 20\~903,86 грн. Отже, заборгованість остаточно виплачена 10.10.2024 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Оскільки позивача звільнено 20.06.2024 року, а з даним позовом він звернувся до суду 10.09.2024 року, строк на подання позову не порушено. У позові [PERSON] просить стягнути з відповідача заборгованість за заробітною платою в розмірі 31\~336,72 грн. Однак судом встановлено, що всі виплати, належні позивачу при звільнені, були остаточно сплачені 10.10.2024 року, тобто на дату розгляду справи заборгованість за заробітною платою та компенсацією за відпустки відсутня. На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за заробітною платою та іншими виплатами в розмірі 31\~336,72 грн. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача середньої зарплати за час затримки розрахунку, суд виходив з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 21.06.2024 року по день ухвалення судом рішення. Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що АТ «Дніпроважмаш» не було здійснено відповідний розрахунок із позивачем у день його звільнення, вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині стягнення середнього заробітку за період з дати звільнення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 21.06.2024 року по 10.10.2024 року, що становить 111 днів. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 21.06.2024 року по 10.10.2024 року (по день фактичного розрахунку), складає 147 186 грн. (111 днів х 1 326 грн.). Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також врахувати, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Обсяг відповідальності може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Отже, обсяг відповідальності роботодавця має бути розумним та пропорційним наслідкам правопорушення з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності,за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з АТ «Дніпроважмаш» на користь позивача суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-62цс18), зазначені у ній критерії при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. Суд враховує доводи представника відповідача про зменшення суми відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наявні фактичні обставини розрахунків з позивачем, а саме часткові оплати заборгованості у серпні, вересні й жовтні, а також загальну ситуацію, що склалась внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, у якій підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість його функціонування та функціонування інфраструктури, що забезпечує населення, яке мешкає неподалік (вода, електроенергія, оповіщення, захисні споруди). За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2024 року по 10.10.2024 року в розмірі 147 186 грн. перевищує розмір невиплаченої суми працівнику при звільненні та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим щодо роботодавця та порушує принцип співмірності, відтак суд вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з АТ «Дніпроважмаш» на користь позивача, і визначає такий в розмірі суми, невиплаченої під час розрахунку з позивачем, а саме 48\~724,82 грн., та вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи. Суд зауважує, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі № 805/1008/16-а. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги те, що позов підлягає частковому задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заробітної плати, судовий збір відноситься на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial