Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

Представник позивачів адвокат Лещенко С. О. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 2,49 га, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Черняхівського, що знаходиться на території Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Просить при цьому встановити, що позивачі 2 та 3 прийняли спадщину в цій частині після смерті батька [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла рідна баба позивачів - [PERSON] , спадкоємцями майна якої стали [PERSON] та [PERSON] , які спадщину прийняли шляхом подання заяв про прийняття спадщини до Яготинської державної нотаріальної контори. В подальшому [PERSON] (батько позивачів 2 та 3) помер [INFO] , а його діти ( [PERSON] та [PERSON] ) стали єдиними спадкоємцями першої черги за законом після його смерті та прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Також, [INFO] помер [PERSON] - батько позивача 1 та відповідача 1, які стали єдиними спадкоємцями першої черги за законом після його смерті; позивач 1 прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса П?ятнадцятої київської державної нотаріальної контори; відповідач 1 відмовилася від прийняття спадщини, подавши заяву про відмову від прийняття спадщини до державного нотаріуса П?ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. Але з причини втрати [PERSON] за життя сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0075224 на земельну ділянку розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області (Яготинська ОТГ), виданого 26.12.1996 Яготинською районною державною адміністрацією Київської області та зареєстрованого 26.12.1996 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №233, спадкоємці (позивачі) не мають можливості переоформити право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] , та у подальшому реалізувати своє право на відведення вказаної земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Ухвалою від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач-1 [PERSON] подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечила, просила справу розглянути за її відсутності за наявними документами. Відповідач-2 Яготинська міська рада подала заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд неодноразово витребував копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Розгляд справи відкладався неодноразово. У вересні 2024 року до суду із Київського державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи № 8 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 07.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представника позивачів позовні вимоги підтримав, просив визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 2,49 га, зокрема, з тих підстав, що позивачі прийняли спадщину в цій частині після смерті свого батька відповідно. Відповідач 1 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду повідомлялася у встановленому порядку; судом враховано наявність її заяви про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Відповідач 2 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог, пославшись на наявність підстав для визнання позивачами права в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай). Заслухавши пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] , померла рідна баба позивачів [PERSON] (Спадкодавець1), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 04.04.2023 Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 8 до майна померлого [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах (без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Яготинської об`єднаної територіальної громади (в минулому Капустинська сільська рада Яготинського району Київської області). Копія спадкової справи містить копію Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0075224, видану [PERSON] - як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Дружба», що розташовано на території Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області. Сертифікат посвідчує те, що на підставі рішення Яготинської РДА від 20.12.1996 року № 519 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» розміром 3,7 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Наведене підтверджується також копіями листа ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київської області від 12.06.2023 № 29-10-0.331-5256/2-23, архівного витягу з протоколу №1 загальних зборів КСП «Дружба» від 24.02.1996, розпорядження Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 20.12.1996 № 519 «Про затвердження науково-технічної документації по паюванню сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність КСП «Дружба» Яготинського району». Відповідно до копій листів ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київської області від 12.06.2023 № 29-10-0.331-5256/2-23, від 16.11.2023 № 29-10-0.331-10837/2-23 підтверджується, що в архіві сектору № 1 цієї установи відсутня будь-яка інформація щодо виготовлення та видачі державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку (пай) на ім`я [PERSON] взамін сертифікату [NUMBER] . За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зі ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Судом встановлено, що за час життя [PERSON] склала заповіт, як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, а тому спадкування всіх її прав та обов`язків здійснюється за заповітом. Цей заповіт, посвідчений виконкомом Капустинської сільської ради народних депутатів Яготинського району Київської області 14.03.1987 року за №, а спадкоємцями майна Спадкодавця 1 ( [PERSON] ), в рівних частках, є [PERSON] та [PERSON] , які спадщину, зокрема право на спірну земельну частку (пай), прийняли шляхом подання заяв про прийняття спадщини до Яготинської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 8, копією свідоцтва про право на спадщину по заповіту № 552 від 25.06.1998. Відповідно до копій свідоцтв про народження № 3811 від 11.12.1980 та №2117 від 22.07.1982 [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (позивачів 2 та 3). Відповідно до копій свідоцтва про народження № [NUMBER] від 07.12.1982, № 888 від 22.04.1978 та свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 28.07.2001 [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, [INFO] помер батько позивачів 2 та 3 - [PERSON] (Спадкодавець2), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.08.1999 Капустинською сільською радою Яготинського району Київської області. Спадщина, яка відкрилася після його смерті складається із права на 1/2 земельну частку (пай) розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в адміністративних межах Яготинської об`єднаної територіальної громади (в минулому Капустинська сільська рада Яготинського району Київської області), що належало матері Спадкодавця2 - [PERSON] , ??грошових вкладів, що знаходяться у відділенні Ощадбанку. Як вбачається з матеріалів справи, Спадкодавець2 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, за час життя не склав заповіт, як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, а тому спадкування всіх прав та обов`язків здійснюється за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року), спадкоємцями першої черги за законом після смерті Спадкодавця 2 є його сини - [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] (позивач 3), які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не заявили відмову від неї. Відповідно до копії свідоцтва І-БК від 17.05.1994 року Спадкодавець 2 ( [PERSON] ) розірвав шлюб зі своєю дружиною [PERSON] . На підтвердження відсутності спадкової справи після смерті Спадкодавця 2 позивачами додано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.11.2023 № 74650673, а на підтвердження вступу у володіння спадковим майно свідчать записи реєстрації місця проживання у паспортах спадкоємців щодо безпосереднього проживання перед смертю Спадкодавця 2 разом з останнім за спільною адресою: [ADDRESS] ; із копії довідки, виданої ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС» від 28.09.1999 № 4154, вбачається місце проживання Спадкодавця 2 з 10.04.1984 по 24.09.1999 (виписаний як померлий) [ADDRESS] ; із копії розпорядження №43 на право зайняття жилої площі від 26.10.1983, вбачається адреса реєстрації членів сім`ї за адресою: [ADDRESS] ; з копії відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.11.2023 № 102/28/1537 вбачається спільна реєстрація Спадкодавця 2, а також позивачів 2 та 3 за однією адресою на час відкриття спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном є наявність у спадкоємців (позивачів 2 та 3) ощадної книжки на грошові вклади, копія сторінок якої додано до матеріалів справи. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №18/5 від 18.06.1994, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за №152/361 (діючої на час виникнення правовідносин) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути зокрема: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємия або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім?я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Також судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача 1 ( [PERSON] ) та відповідача 1 ( [PERSON] ) - [PERSON] (Спадкодавець3), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управляння юстиції у м. Києві. Факт родинних відносин із позивачем 1 та відповідачем 1 підтверджується копіями: паспорта позивача 1 серії СО067178 від 16.03.1999; свідоцтва про народження позивача 1 серії [NUMBER] від 07.12.1982 (вбачається батько: « [PERSON] »); паспорта відповідача 1 серії СО742998 від 07.09.2001; свідоцтвом про одруження відповідача 1 серії [NUMBER] від 28.07.2001 (вбачається зміна прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] »). Спадщина, яка відкрилася після його смерті складається, зокрема, із права на 1/2 земельну частку (пай) розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в адміністративних межах Яготинської об?єднаної територіальної громади (в минулому Капустинська сільська рада Яготинського району Київської області), що належало матері спадкодавця [INFO] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкодавець 3 прийняв спадщину, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Яготинської державної нотаріальної контори /спадкова справа № 8, але не оформив своїх спадкових прав на 1/2 земельну частку (пай), не отримав свідоцтво про право на спадщину, за час життя не склав заповіт, як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, а тому спадкування всіх прав та обов?язків здійснюється за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали його доньки - [PERSON] позивач 1) та [PERSON] (відповідач1), що підтверджується відомостями постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2023 № 3738/02-31/5. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 27.11.2002 Спадкодавець 3 розірвав шлюб зі своєю дружиною - [PERSON] . Судом встановлено, що позивач 1 спадщину прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса П?ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, що підтверджується отриманим спадкоємцем Свідоцтвом про право на спадщину за законом на прості іменні акції ВАТ «Будмеханізація» та грошові вклади, виданого 19.01.2005 за реєстровим № 5-48. Відповідач 1 відмовилася від прийняття спадщини після смерті Спадкодавця3, подавши заяву про відмову від прийняття спадщини до державного нотаріуса П?ятнадцятої київської державної нотаріальної контори (вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 16.12.2023 державним нотаріусом П?ятнадцятої київської ержнотконтори за №3738/02-31/5). Як зазначає сторона позивача та вбачається із матеріалів справи, з причини втрати Спадкодавцем 1 за життя сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0075224 на земельну ділянку розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області (Яготинська ОТГ), виданого 26.12.1996 Яготинською районною державною адміністрацією Київської області та зареєстрованого 26.12.1996 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №233, спадкоємці (Позивачі 1, 2, 3) не мають можливості переоформити право на земельну частку (пай) розміром 3,7 в умовних кадастрових гектарах, що належало Спадкодавцю 1, та у подальшому реалізувати своє право на відведення вказаної земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Суд враховує, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім?я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Тому суд погоджується з доводами представника позивачів, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підтвердження неможливості виготовлення дублікату сертифіката надано лист ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 16.11.2023 №29-10-0.331-10837/2-23. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа не позбавлена права звернутися до суду за правилами позовного провадження. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов?язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р., кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу ч. 3 ст. 5 ЦК України від 16 січня 2003 року якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 3 огляду на те, що спадщина після смерті Спадкодавців 1, 2, 3 відкрилася до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Приписами ст. 524 ЦК УРСР та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року №666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз?яснив, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗКУ). Виходячи із положень ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, виданим спадкодавцю, колишньому члену колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Згідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1 та 2 ст. 78 ЗК України визначено,що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає докази позивачів належними, допустимими, достовірними. На підставі оцінки зібраних у справі доказів, враховуючи обставини, на які позивачі посилалися на підтвердження неможливості вирішити спір в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивачів, яке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи, що факт прийняття позивачами спадщини встановлено судом в мотивувальній частині рішення, відповідачі проти задоволення позову не заперечили (відповідач 1 визнала позов), позов підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачами, в рівних частках, право на земельну частку (пай) розміром 3,7 умовних кадастрових гектарах, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Яготинської об?єднаної територіальної громади та належало [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0075224, виданого 26 грудня 1996 року Яготинською районною державною адміністрацією Київської області та зареєстрованого 26 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 223.

Outcome: approved