Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.07.2020 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики № 9212973. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті товариства, підписана електронним цифровим підписом кредитора та акцептована [PERSON] 24.07.2020 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень\~Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1\~ст. 205 Цивільного Кодексу України\~та заявки на укладення Договору позики № 9212973 від 24.07.2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укласти договір позики.\~ Тож, на умовах Договору позики, позикодавець надав відповідачу грошові кошти (позику) у гривні на умовах передбачених Договором позики № 9212973, переказавши на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , у розмірі 3 500,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 23.08.2020 року, процентна ставка акційна в день становить 1,60 %, розмір процентів за прострочену позику за день становить 2,70 %. Позикодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики.\~ 01.04.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 016-010421, згідно якого та у відповідності до\~ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись первісного кредитора, в тому числі і до боржника [PERSON] за договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року. 30.11.2023 року, ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20231130/1, згідно якого позивач набув статусу Нового Кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] за договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 08.08.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 12\~466,78 грн., що складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 3500 грн., залишку заборгованості по процентам за користування кредитом 6720 грн., 3 % річних 460,86 грн. (за період з 24.08.2020 р. 23.02.2022 р.), інфляційне збільшення 1\~785,92 грн. (за період з 24.08.2020 р. 23.02.2022 р.). На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року в сумі 12\~466,78 грн., та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року позов залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12\~цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що 24.07.2020 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики № 9212973. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті товариства, підписана електронним цифровим підписом кредитора та акцептована 24.07.2020 р. [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом відповідача. (а.с. зворот 8,10). Згідно договору № 9212973 від 24.07.2020 відповідачці [PERSON] було перераховано кошти в сумі 3500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до п. 2 Договору позики та паспорта позики сума кредиту складає 3500 грн., строк кредитування становить 30 днів, дата повернення кредиту 23.08.2020, акційна процентна ставка становить 1,60 %, розмір процентів за прострочену позику за день становить 2,70 %. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, перераховавши кошти в сумі 3500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , відповідно до умов укладеного договору позики, що підтверджується інформаційною довідкою вих. № 21/06-2024-2/ТНПП від 21.06.2024 року (а.с. 9). Отже, судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 01.04.2021 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 016-010421, згідно якого та у відповідності до\~ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись первісного кредитора, в тому числі і до боржника [PERSON] за договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року (а.с. 11-14). Відповідно до реєстру прав вимог № 016-010421 від 01.04.2021 року, ТзОВ «Сіроко Фінанс» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 10220 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 6720 грн. - заборгованість нарахованими процентами (а.с. 15). 30.11.2023 року, ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20231130/1, згідно якого позивач набув статусу Нового Кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] за договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року (а.с. 16-19). Відповідно до реєстру прав вимог № 20231130/1 від 10.06.2024 року, ТзОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 10220 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 6720 грн. - заборгованість нарахованими процентами (а.с. 21). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТзОВ «ФК\~«Артеміда-Ф» в розмірі 12\~466,78 грн., що складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту) -\~3500 грн., залишку заборгованості по процентам за користування кредитом 6720 грн., 3 % річних 460,86 грн. (за період з 24.08.2020 р. 23.02.2022р.), інфляційне збільшення 1\~785,92 грн. (за період з 24.08.2020 р. 23.02.2022р.) (а.с.22). Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків за користування кредитом, наданим позивачем, з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що згідно\~Договору позики\~№ 9212973\~від 24.07.2020\~року, відповідач отримала позику в розмірі 3500 грн., строк кредитування - 30 днів, з акційною відсотковою ставкою 1,60 %, за один день користування позикою та процентною ставкою за прострочену позику, яка застосовується у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 2,70 % в день. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до\~частини першої статті 1048\~та\~частини першої статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються\~частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Таким чином, Договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року визначено строк кредитування 30 днів, відповідно нарахування відсотків за користування кредитом, повинно здійснюватись протягом строку кредитування, погодженого сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення сума основного боргу в розмірі 3500 грн. та відсотки за вказаним Договором позики у розмірі 2835 грн. за період з 24.07.2020 року по 23.08.2020 року (3500 грн. х 2,70 % : 100 % = 94,50 грн. х 30 днів = 2835 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором позики № 9212973 від 24.07.2020 року в розмірі 8581,78 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3500,00 грн., заборгованості за відсотками 2835,00 грн., 3 % річних 460,86 грн. (за період з 24.08.2020 р. 23.02.2022 р.), інфляційне збільшення 1\~785,92 грн. (за період з 24.08.2020 р. 23.02.2022 р.). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги № 20240806-1К від 06.08.2024 року, копію ордеру, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та розрахунок суми витрат (а.с. 7, 29-32). Проте позивачем не надано належних доказів, що підтверджують сплату гонорару адвокату. Крім того, суду не надано доказів (актів виконаних робіт, детального опису робіт), з яких вбачалося б скільки часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги. Відсутність таких доказів не дає можливості перевірити правильність розміру, визначеного за надану правову допомогу. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1667 грн. 20 коп. пропорційно частині задоволених вимог (68,83 %).

Outcome: partial