Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Адвокат Плівак Л.М. в інтересах [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №369. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось. В травні 2022 року вони з дітьми виїхали з окупації. В послідуючому шляхи подружжя розійшлися. Сторони проживають окремо та шлюбних стосунків не підтримують. Діти проживають з позивачем на території Республіки Польща, де вони тимчасово перебувають. Виховання, розвиток та фінансове утримання дітей повністю лежить на позивачу. В зв`язку з фактичною втратою сімейних відносин, позивач бажає розірвати шлюб, але зробити це в позасудовому порядку не має можливості, оскільки у сторін є спільні неповнолітні діти. Просить суд врахувати, що інтереси дітей у випадку розірвання шлюбу не порушуються, оскільки сторони тривалий час не проживають спільно як одна сім`я. Спору щодо визначення місця проживання та утримання дітей між сторонами не має. За домовленістю між подружжям, діти залишилися проживати з батьком та перебувають на його повному утриманні. Також, на момент звернення до суду, між сторонами немає спору щодо поділу спільного майна подружжя. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав зазначених вище. Крім того, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає поновлювати сімейні відносини з відповідачем. На підставі зазначеного представник просив шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Плівак Л.М. в судове засідання не з`явились, в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просили провести без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду від неї надійшла заява, відповідно до якої просила суд розглянути справу без її участі і розірвати укладений між нею та позивачем шлюб. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис №369 від 09 червня 2006 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 січня 2015 року серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №61; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 січня 2015 року серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №62. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved