Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2024 у цивільній справі №753/6255/23 за позовною заявою [PERSON] до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, задоволено позовні вимог. Від представника позивача 01.07.2024 надійшла заява про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 82 000,00 грн. Від представника відповідача 01.07.2024 також надійшла заява про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 67 749,00 грн. Крім того, від представника відповідача надійшли клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу та заперечення проти заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про судові витрати. Відповідно до зазначених клопотань, представник відповідача заперечував проти стягнення з нього на користь позивача компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 82 000,00 грн., оскільки вони не співмірні із ціною позову та складністю справи. Також, представник відповідача зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат є співмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. На підставі чого, представник відповідача просив суд зменшити компенсацію витрат позивача на правничу допомогу до 28 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що в частині позовних вимог позивача було закрито провадження, представник відповідача просив суд відшкодувати на користь відповідача судові витрати у розмірі 2/7 від судових витрат позивача (від суми 28 000,00 грн.), у зв`язку з чим покласти на відповідача 5/7 судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та покласти на позивача 2/7 судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 19 356,86 грн., різницю у судових витратах у сумі 643,14 грн., а також звільнити обидві сторони від сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 356,86 грн. За змістом положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2024 у цивільній справі №753/6255/23 за позовною заявою [PERSON] до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, задоволено позовні вимог. При винесенні рішення не вирішено питання щодо судових витрат. Згідно ст.270 ч.1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (п.3). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних положень ЦПК України позивачем надано до суду докази, що підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 82 000,00 грн., а саме: копію договору про надання правової допомоги від 05.01.2023 №1/цс; копію наказу директора Адвокатського бюро «Івана Хомича» від 24.05.2021 №5-К «Про переведення на посаду адвоката Голиці Т.І.»; копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.06.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі №753/6255/23; копію рахунку фактури №1 від 05.01.2023; копію рахунку фактури №840 від 08.06.2023; копію рахунку фактури №1 від 25.07.2023; копію рахунку фактури №26 від 13.02.2024; копію рахунку фактури №32 від 20.03.2024; копію рахунку фактури №37 від 17.05.2024; копію рахунку фактури №41 від 31.05.2024; копію рахунку фактури №46 від 21.06.2024; копію фільтрованої виписки з рахунку за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; копію фільтрованої виписки з рахунку за період з 01.01.2024 по 26.06.2024. З огляду на викладене вбачається, що до складу витрат на правничу допомогу позивачем включено передбачений п. 4.2. договору так званий «гонорар успіху» у розмірі 54 000,00 гривень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171 гс 19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. У справі № 554/2586/16-ц (постанова від 03.02.21), Верховний Суд прийшов до висновку, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд і у справі № 873/96/22 (постанова від 07.12.2022). Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19. Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial