Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 03.03.2023 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі дітей немає. Позивач вказала, що причиною розірвання шлюбу є те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, спільне господарство сторони не ведуть та з січня 2024 року проживають окремо у різних країнах. Позивач вказала, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, будь-які спроби примирення не принесли бажаного результату, оскільки відповідач нехтує сімейними цінностями, що полягає у систематичній брехні, меркантильних інтересах, повній байдужості до бажань та потреб позивача, а також відсутності будь-якого емоційного та фінансового внеску у спільне життя подружжя. Крім цього, позивач зазначила, що від попереднього шлюбу має повнолітню доньку, на психічний стан якої зазначені вище обставини негативно впливають. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Проти примирення позивач категорично заперечує. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 03.03.2023 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складений актовий запис № 82. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.09.2024 дана цивільна справа передана на розгляд за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 головуючою суддею для розгляду цієї справи визначена суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В. 01.10.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 31.10.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 31.10.2024 позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. У судове засідання 31.10.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечував проти задоволення позову. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд установив, що 03.03.2023 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складений актовий запис № 82. Після державної реєстрації шлюбу дружині залишене прізвище [PERSON] . Указане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). У даному шлюбі дітей немає. Разом з тим правом подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу подружжя не скористалось. Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу позивач посилалася на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, спільне господарство сторони не ведуть та з січня 2024 року проживають окремо у різних країнах. Позивач також вказала, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, будь-які спроби примирення не принесли бажаного результату, оскільки відповідач нехтує сімейними цінностями. Проти примирення позивач категорично заперечує. Такі обставини повністю визнав у своїй заяві відповідач та не заперечував проти їх існування. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 30 від 19.08.2024 (а.с. 3), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved