Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі\~ [PERSON] ,\~позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у сумі 35\~850 грн та моральну шкоду у сумі 500\~000 грн. Рух справи 16.04.2024 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області та розподілена судді Квітці О.О.. 03.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження по цивільній справі. 01.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначена справа до судового розгляду. Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 06 листопада 2024 року. Позиція позивача В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON] загинула мати [PERSON] .. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2023 у справі №390/243/23 винним визнано [PERSON] . [PERSON] визнано потерпілою. Під час розгляду справи [PERSON] не зверталася з вимогою відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Після смерті [PERSON] [PERSON] не приймав жодної участі у її похованні. Усі фінансові витрати, пов`язані із похованням [PERSON] та встановленням надгробного пам`ятника понесла позивач. [PERSON] із-за раптової смерті матері пережила найтяжчий період свого життя. До теперішнього часу [PERSON] не може змиритися зі смертю матері, яка відбулася через легковажну необережність відповідача. У зв`язку із чим їй завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює у 500000 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Охременко А.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях, зокрема, зазначив, що під час розгляду кримінальної справи [PERSON] не ініціювала питання відшкодувати шкоди, бо [PERSON] обіцяв допомагати. Отримні виплати від страхової не покривають моральної шкоди та витрат на пам`ятник. Після винесення вироку [PERSON] перестав спілкуватися із потерпілою [PERSON] .. Позиція відповідача У своєму відзиві представник [PERSON] адвокат Давигора С.А., зокрема, зазначила, що як учасник дорожньо-транспортної події цивільна відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована у АТ «СК «КРАЇНА» згідно із полісом №АР/2787015. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власникі наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні, ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністі власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності влсників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з відшкодуванням. Зокрма, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-ІV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність ( у визначених Законом №1961-ІV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-ІV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). 02.12.2022 відповідачем [PERSON] було повідомлено страхову компанію про страховий випадок, який мав місце 30.11.2022 за фактом ДТП. 06.02.2023 [PERSON] звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування і позивачу було виплачене страхове відшкодування у загальному розмірі 104\~450 грн (розмежування виплати не визначено). Тому на сьогодні позивач отримала страхове відшкодування, яке покриває матеріальні збитки, в тому числі і витрати на поховання (від пенсійного органу) та встановлення надгробного пам`ятника. В позові про ці обставини позивач замовчує, що в свою чергу є введенням в оману суду щодо дійсних обставин справи, адже прикладений до позову фіскальний чек на оплату послуг із встановлення надгробного пам`ятника повністю погашений за рахунок страхової виплати з надлишком в сумі 68\~600 грн. Крім того, посилаючись в позові на ті обставини, що відповідач повністю ухилився від надання матеріальної допомоги при здійсненні поховання, позивач також вказує неправдиву інформацію. Після ДТП відповідач особисто передав позивачу свою банківську картку, на яку надходили кошти від пенсії та орендної плати. Станом на 07.12.2022 у [PERSON] на банківськиій картці обліковувалося 40000 грн, які в подальшому були зняті готівкою та проведені безготівкові розрахунки за придбання у аптеках препаратів, а також і придбання продуктів харчування, пального (хоча у відповідача в цей час було вилучено автомобіль і водійське посвідчення). З виписки із банківської картки [PERSON] за період із 07.12.2022 по 31.22.2023 були проведен транзакції, які описані вище, навіть 09.02.2023 на користь позивача переведені кошти в сумі 3000 грн. Тобто за період перебування [PERSON] у лікарні позивач повноцінно користувалася банківської карткою відповідача. У відповідача відсутня можливість відшкодувати моральну шкоду, через те, що останній є пенсіонером і отримує пенсію за віком, що є його єдиним видом доходу. Свою вину та наслідки необережності відповідач усвідомив повністю - померла дорога для нього людина, з якою останній мав сімейні відносини, тому ніяким чином не виключає у позивача втрати морального характеру, але вважає, що ці втрати не можуть бути оцінені в такий розмір. В контексті цієї справи відповідач вважає, що позивачем в інтересах якого діє адвокат, заявлені вимоги майнової шкоди повністю погашені за рахунок виплати від страхувальника, а щодо розміру моральної шкоди, то відповідно обргунтування підстав її стягнення, а також те, що позивач може отримати її за рахунок страхувальника, але на дату подання позову не скористалася таким правом, в свою чергу вказує про неможливість покладення її стягнення на відповідача (а.с. 40-44). У судовому засіданні представник відповідача адвокат Давигора С.А. проти задоволення позову заперечувала. Зокрема, зазначила, що позивачка додатково не зверталася до страхової про збільшення виплати, квитанції на встановлення пам`ятника, надані суду та страховій, є однаковими. Відповідач не був у шлюбі із померлою, проте допомагав у лікуванні, що видно із наданих роздруківок по рахунку відповідача. В свою чергу, позивач не проживала із матір`ю із 2009 року. Доказів моральних страждань позивач не надав. Після смерті [PERSON] [PERSON] дійсно переїхав до доньки у [PERSON] . Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що відповідно до чеку ФОП [PERSON] від 25.03.2024 вартість пам`ятника з огорожею та робіт із встановлення складає 35850 грн (а.с. 9). Із пенсійного посвідчення від 09.11.2012 вбачається, що [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с. 45). За період із червня 2023 року по травень 2024 року [PERSON] отримав 41790 грн пенсії (а.с. 45, на звороті). Із виписки по картці видно рух коштів на рахунку [PERSON] за період із 26.01.2024 по 07.12.2022 (а.с. 46-47). Згідно із відповіді СК «Країна» від 07.05.2024 № 2404 до страхової компанії 02.12.2022 із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду по факту ДТП від 30.11.2022 звертався [PERSON] , який є страхувальником за полісом №АР/2787015 (а.с. 49). Також 06.02.2023 із повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування зверталась [PERSON] , якій станом на день надання відповіді було виплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 104\~450 грн (а.с. 48). У відповіді АТ «СК «Країна» №4841 від 26.09.2024 за зверненням [PERSON] було виплачено страхове відшкодування за витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 45850 грн, витрат на поховання у розмірі 24050 грн та моральну шкоду у розмірі 80\~400 грн, а всього 150 300 грн (а.с. 70-71, 86), а також до заяви долучені копії: заяви на виплати страхового відшкодування від 08.02.2023, страхового акту про виплату моральної шкоди у розмірі 80\~400 грн, платіжної інструкції на суму 80400 грн, накладної №93 від 03.01.2023, квитанції №93 від 03.01.2023, страхового акту про виплату витрат на поховання у розмірі 24050 грн, платіжної інструкції на суму 24050 грн, акту виконаних робіт від 12.04.2024, фіскального чеку від 25.03.2024, страхового акту про виплат витрат на спорудження надгробного пам`ятника на суму 45850 грн, платіжної інструкції на суму 45850 грн (а.с. 72-82, 87-92). Крім того, позивачем додано до матеріалів справи знеособлений вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2023 у справі №390/243/23, за яким «ОСОБА 4» засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки (а.с. 19-21). Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Частина 2 ст.\~78 ЦПК України передбачають, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ч. 1 ст. 79 ЦПК України зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1\~ст.\~15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.\~1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках. Згідно із п. 8 ч. 2 ст.16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оцінка доказів та висновки суду Оцінюючи подані сторонами докази, суд звертає увагу на наступне. Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди у сумі 35850 грн. Так, позивач посилається на те, що відповідач не приймав жодної участі у похованні [PERSON] , внаслідок чого їй завдана матеріальна шкода. Проте, як вбачається із наданої відповіді страхової компанії, позивач звернулася до останньої та отримала відшкодування на загальну суму 150300 грн, в тому числі їй відшкодовані і витрати на встановлення надгробного пам`ятника. Отже, матеріальна шкода, про яку зазначає позивач, їй фактично відшкодована страховою компанією. Тому відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 500000 грн, суд виходить із наступних міркувань. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Проте ні позивач, ні його представник не надав належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] .. Також відсутні докази, які б свідчили про тісні взаємини між [PERSON] та [PERSON] до смерті останньої, про спричинені моральні страждання. Та, відповідно, позивачем не доведено і причинний зв`язок між загибеллю [PERSON] у ДТП за участі [PERSON] та моральною шкодою. Хоча представник відповідача і не заперечувала факт ДТП, в якій загинула [PERSON] , проте наданих позивачем доказів явно не достатньо для встановлення обставин, що мають значення для справи: факт спричинення моральної шкоди [PERSON] , протиправність дій заподіювача шкоди і його вина у такому спричиненні, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Крім того, суд враховує, що фактично страхова компанія відшкодувала моральну шкоду [PERSON] у сумі 80400 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення судового збору із відповідача. \~

Outcome: dismissed