Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

19 квітня 2024 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до російської федерації в особі Посольства російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона народилась в селищі Клуглоозерка Скадовського району Херсонської області. Зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . В лютому 2014 року розпочалась військова агресія рф проти України. З 24.02.2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення рф на суверенну територію України. Херсонська територіальна громада визначена, як територія можливих бойових дій. Проживаючи в зоні проведення бойових дій у м.Херсон, позивачка постійно реально сприймала загрозу бути вбитою чи пораненою. Пережила декілька артилерійських ударів, на фоні чого в неї погіршився стан здоров`я: дуже погіршилась нервова система, розвинулась гіпертонія, катаракта, глаукома. Через те, що були сильні стреси та не було можливості купити ліки та вчасно приймати їх, не було можливості піти на консультацію до лікаря, що потягло в подальшому оперування на двох очах, що підтверджується документами. Також в цей час вона переживала сильні душевні страждання за свою родину: вона вимушена була переховуватися у знайомих до моменту виїзду з м. Херсон через страх про обшук та викрадення військовими рф її зятя (в минулому він служив в СБУ, а військові рф викрадали усіх хто працював в правоохоронних органах). Військові рф неодноразово приходили до рідної квартири в м.Херсон та шукали зятя. Також вона відчувала постійну тривогу та мала безсонницю за свого онука, який навчався в Харківському національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого. Онук був під постійними обстрілами в холодному підвалі, не було їжі, води , світла, тепла та ліків. 06.06.2023 року росіяни підірвали Каховську ГЕС, що спричинило затоплення близько 80 населених пунктів Херсонської області. В тому числі і населений пункт в якому вона проживала в м.Херсон (мікрорайон Острів). Будинок в якому вона проживала був підтоплений. Також було повністю затоплене і інше майно, що їй належить, це автомобільний гараж, який знаходиться в м.Херсон (мікрорайон Острів) затоплений приблизно о 16:00 год. 06.06.2023 року, дачні ділянки з домівкою, які знаходяться у Херсонській області Голопристанському районі с. Кардашинка затоплений 06.06.2023 року. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР номер кримінального провадження 2202320000000307 від 06.06.2023 року. У результаті артилерійський обстрілів м.Херсон та підриву Каховської ГЕС під час військового вторгнення рф позивачці було спричинено моральну шкоду, яка полягала у погіршення морально-психологічного стану та має такі наслідки, як постійне відчуття страху, паніки, відчаю, наявність численних неприємних почуттів, які спричиняють неспокій, постійні головні болі, відсутність апетиту, наявність неприємних почуттів зі сторони серця, різке загострення чутливості, відволікання, фіксація на сторонніх подразниках, відчуття невпевненості в собі, очікування невдачі, провалу, знижений настрій, відчуття пригніченості, неспокійний сон з частими пробудженнями, часте безсоння, відчуття втоми, розгубленості, незібраності, апатії, зниження психічного тонусу, погіршення пам`яті, уваги, нездатність зосередитися. У зв`язку з постійними обстрілами Херсону росіянами позивачка не може повернутися до рідного дому та проживає у м.Миколаєві. На підставі викладеного просила стягнути з російської федерації моральну шкоду у розмірі 35 тис. євро, що станом на день подання позову становить 1479761 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов повністю. Представник відповідача держави російська федерація в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступне. Загальновідомими фактом є те, що з 24 лютого 2022 року російська федерація почала повномасштабне вторгнення на суверенну територію України. Також, як відомо що ще з 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, а саме : тимчасово окупувала Кримський півострів, зокрема Автономну Республіку Крим та м. Севастополь, проголосила створення "Донецької народної республіки" та "Луганської народної республіки", вторгнулась на територію Донецької та Луганської областей. Крім того, взяла під контроль родовища корисних копалин, що є власністю українського народу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, ст. 1166 ЦК України. Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19.12.2016 р.). Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Основного Закону України). Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 122 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до ст.28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст.1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016). Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією. Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії російської федерації з 20.02.2014. Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч. 3 ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України. За нормою ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 5 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~тимчасової окупації\~державі Україна,\~юридичним особам,\~громадським об`єднанням,\~громадянам України,\~іноземцям та\~особам без\~громадянства,\~у повному\~обсязі покладається\~на Російську\~Федерацію як\~на державу,\~що здійснює\~окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Держава Україна не несе відповідальності за незаконні дії Російської Федерації чи її окупаційної адміністрації на тимчасово окупованих територіях або за прийняті ними незаконні рішення. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справа про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 (далі- ППВСУ №4 від 31.03.1995) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В п. 9 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/3789/17 від 10.04.2019). На підставі викладеного, виходячи з принципу розумності та співмірності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача з держави російська федерація моральної шкоди у розмірі 1479761,00 грн., що еквівалентно 35000 євро Відповідно до ст. 141 ЦПК України з держави російська федерація підлягає стягненню в дохід держави Україна судовий збір у розмірі 14797,61 грн.

Outcome: approved