Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010, який був розірваний відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.05.2020. У шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . У них з відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Посилаючись на конфліктні відносини з відповідачем, вік та стан здоров`я дитини, а також неможливість узгодити місцеперебування сина, просила визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею. У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив повністю. Вказав, що після розлучення [PERSON] всупереч його волі забрала дитину разом з собою, вона не надає інформацію щодо місця проживання дитини, не надає можливості бачитися з дитиною, без його дозволу вивезла дитину закордон, поведінка позивачки направлена на повне обмеження спілкування батька с сином. Посилаючись на те, що проживання дитини разом з батьком буде відповідати інтересам дитини та забезпечить належні умови для розвитку здібностей сина, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказала на те, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, що негативно впливає на дитину. Крім того, зазначила, що обставини, викладені у відзиві є надуманими, оскільки вона ніколи не чинила та не чинить жодних перешкод у спілкуванні сина з батьком. Посилаючись на те, що місце, де вона проживає, є безпечним та забезпечене необхідними умовами для проживання дитини, просила визначити місце проживання сина разом з нею. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, згідно висновку органу опіки і піклування. У судовому засіданні було з`ясовано думку малолітнього [PERSON] про його місце проживання, який вказав на те, що бажає проживати з матір`ю, а проживати з батьком бажання не має. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 17). У шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 18). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 18.05.2020 (а.с. 20). Як установлено судом, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини. На момент розгляду справи сторони проживають окремо, їх син - [PERSON] проживає разом з матір`ю. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.07.2023, орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 234-235). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.04.2023 умови проживання за адресою [ADDRESS] добрі, квартира обладнана всіма необхідними меблями та побутовою технікою, санітарний стан житла відповідає нормі. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у [PERSON] є окреме місце для сну, письмовий стіл, шафа, телевізор, комп`ютер, наявні особисті речі. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з абз. 1 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). На момент розгляду справи [PERSON] виповнилося 13 років. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На виконання вимог норми ст. ст. 160, 171 СК України, у судовому засіданні від 05.11.2024 була опитана дитина - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] повідомив, що бажає проживати з матір`ю, а проживати з батьком бажання не має. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 18 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд, ураховуючи висновок органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.07.2023, думку дитини, яка була заслухана у судовому засіданні - 05.11.2024, дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки таке вирішення спору відповідатиме інтересам дитини, буде сприяти забезпеченню її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Outcome: approved