Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Представник позивача звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчого комітету Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі в вихованні та вільному спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них. Позовні вимоги мотивовані тим, що з листопада 2013 року сторони по справі проживали у цивільному шлюбі. За час спільного проживання у подружжя народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .Протягом останніх років відносини між сторонами значно погіршились, їх погляди на життя стали взаємо протилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і вони припинили відносини. З грудня 2023 року з [PERSON] неможливо мирним шляхом встановити вільне спілкування з дітьми позивача, саме тому виник спір щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них. Почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньок, їх відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідача та осіб, які проживають разом із його доньками, стосовно неможливості позивача нормального спілкування з дітьми. Всі намагання позивача, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки Відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які позивач не може нормально зустрічатися з дітьми.Наразі діти проживають з матір`ю [PERSON] та її новим цивільним чоловіком, який керує сім`єю позивача, чинить тиск та має негативний вплив не тільки на колишню цивільну дружину, а й на дітей. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року провадження у справі відкрите в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року за клопотанням представника Виконавчого комітету Одеської міської ради у справі замінена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з Виконавчого комітету Одеської міської ради на Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. 09 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що [PERSON] не чинить перешкод у спілкуванні дітей з батьком і ніколи не намагалася їх чинити. Зазначає, що з дітьми Позивач не зустрічається не з вини Відповідачки, а саме з власної ініціативи, Так, вже тривалий час батько не знаходиться в Україні і не приїжджає до доньок. Також з огляду на місцезнаходження Позивача, Відповідачці не зрозуміло, про які намагання зустрічатися з дітьми, а також брати участь у їх вихованні останній зазначає у позовній заяві. Жодного разу з жовтня 2023 року останній не приїжджав до доньок. Окрім цього, 09 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення способів в участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В зазначеному висновку була розглянута можливість визначення способів участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , враховуючи стан здоров`я дітей, розпорядок дня дітей, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дітей: -шляхом встановлення необмеженого часу спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозвязку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо); -у разі приїзду батька на територію України за згодою дітей та за попередньою домовленістю між батьками, без присутності матері; -спільний відпочинок батька з дітьми за кордоном, в присутності матері; -дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками, враховуючи стан здоров`я та інтереси дітей. 06 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшли клопотання про виклик та допит свідка та про долучення документів до матеріалів справи. В судових засіданнях представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, представник відповідачки заперечував проти задоволення позовних вимог та не вбачав підстав для звернення до суду з позовною заявою. В судове засідання 06.11.2024 року з`явилася представник позивача адвокат Бзенко А.О., надала суду заяву в якій просила не фіксувати судове засідання технічними засобами, погоджувалася з висновком Органу опіки та піклування, просила суд не розглядати свої клопотання від 06.11.2024 року. В судове засідання з`явився представник відповідачки адвокат Клименко О.В., надав суду заяву, в якій просив не фіксувати судове засідання технічними засобами, погоджувався з висновком Органу опіки та піклування в повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Гаврилюк А.А. з`явився в судове засідання та надав заяву з проханням не фіксувати судове засідання технічними засобами, не заперечував проти ухвалення рішення у справі. З огляду на заяву представника позивача від 06.11.2024 року, в якій вона просить суд не розглядати її клопотання, які надійшли до Приморського районного суду м. Одеси 06.11.2024 року, суд не розглядав вказані клопотання. Суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що з листопада 2013 року сторони по справі проживали у цивільному шлюбі. За час спільного проживання у подружжя народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З метою усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них представник [PERSON] , адвокат Бзенко А.О., звернувся до суду для врегулювання даного питання. Так, [PERSON] зазначає, що [PERSON] з грудня 2023 року перешкоджає йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У відзиві на позовну заяву представник [PERSON] , адвокат Клименко О.В., просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що [PERSON] не чинить перешкод у спілкуванні дітей з батьком і ніколи не намагалася їх чинити. Загальна характеристика Одеської гімназії №58 ОМР фактично підтвердила участь у ви-ховані дітей з боку матері та повну не цікавість процесом освіти та виховання дітей з боку батька. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 19 Сімейного кодексу України, звернення за за-хистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно із ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Так, діти за своїм власним бажанням, яке вони самі озвучили, проживають разом з матір`ю і почувають себе комфортних в умовах, які мати забезпечила для них, а також не виявляють бажання спілкуватися з батьком. Щодо батька у дітей залишилися тривожні асоціації, діти пам`ятають, як батько кричав на мати у конфліктах, які сам влаштовував, після чого почали боятися батька та сторонитися ще тоді, коли знаходились разом з батьком за кордоном, адже їм завжди доводилось захищати мати та просити батька зупинитися. В Постанові від 08.07.2021 року у справі № 640/11833/19, Верховний суд прийшов до висновку, що небажання дитини спілкуватися з батьком, може бути поважною причиною невиконання матір`ю рішення суду про усунення перешкод в участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Верховний Суд у даній справі не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виконання рішення у даній справі не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зокрема, у Постанові від 23.06.2020 року по справі №754/9026/16-ц Верховний Суд зазначає, що якщо між дитиною та батьком немає психологічного зв`язку и? дитина з огляду на і?і? вік і тривале проживання з матір`ю повноцінно не сприи?має и?ого як батька, зустрічі батька з дитиною доцільно розпочати проводити у присутності матері. Зазначається, що проведення зустрічеи? батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоціи?нии? стан дитини, оскільки між Позивачем та дитиною відсутніи? сталии? психологічнии? зв`язок та дитина, враховуючи і?і? вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприи?має позивача як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхіднии? час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоціи?ноі? прив`язаності дочки до батька. Норми статті 19 СК Украі?ни встановлюють, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає і?і? у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками маи?ном дитини, скасування усиновлення та визнання и?ого недіи?сним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовии? висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостеи?, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у і?і? вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Постанові від 06.02.2019 року по справі № 658/1267/16-ц Верховний Суд дійшов ви-сновку, що при розгляді спорів, пов`язаних із вихованням дітеи?, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування і і?хня участь у судовому засіданні. Згідно з пунктом 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, по-в`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. У Постанові від 06.05.2020 року по справі № 462/7279/18 Верховний Суд зазначив, що ухвалюючи рішення, суд здебільшого керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює всю сукупність доказів та звертає увагу на прихильність дитини, навівши відповідні мотиви в рішенні. З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, вбачаємо, що висновок органу опіки та піклування про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування є обов`язковим під час розгляду такого роду справ. У такому висновку органом опіки та піклування, зокрема, чітко визначаються місце та час спілкування з дітьми тим із батьків, хто проживає окремо. У зв`язку із тим, що [PERSON] не визначив місце проведення спільного відпочинку, а також місце та час проведення побачень у святкові дні, а також у ті дні побачень, яким передують святкові дні, орган опіки та піклування при складенні висновку про способи участі у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, - не зможе врахувати дані позовні вимоги батька щодо визначеного Позивачем способу участі у вихованні та вільному спілкуванні з його доньками, адже останнім не визначено місце такого відпочинку і місце та час побачень у святкові дні, дні побачень, яким передують святкові дні. Саме такого висновку прийшов Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування при ухваленні висновку про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 08.10.2024 року. Так з урахуванням досліджених матеріалів справи та безпосередньою висновку органу опіки та піклування від 08.10.2024 року суд прийшов висновку що позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial