Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 02.10.2010 року сторонами було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. У 2016 році подружжям було прийнято рішення про придбання у власність нерухомого майна. За взаємною згодою та домовленістю сторін, дії щодо набуття нерухомості у власність вчинялись від імені дружини. Усі документи, які передували набуттю у власність нерухомого були підписані відповідачем. Так 13.09.2016 року між продавцем [PERSON] , Обслуговуючим кооперативом «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДОБРОБУТ», та [PERSON] було укладено Договір № 37/16н уступки пайової участі у будівництві. За умовами п.п. 2.1. розділу 2 Договору №37/16н продавець відступає, а покупець приймає на себе майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, а також права та обов`язки асоційованого члена кооперативу. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який продаються за даним договором є: нежитлове приміщення №1, проектна площа 76,5 кв.м., поверх 10, будівля 1, секція 1 (п.п. 2.3. розділу 2 Договору №37/16н). Згідно п.п. 3.1. розділу 3 Договору №37/16н майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором набуваються покупцем з моменту їх повної оплати. Відповідно до п.п. 4.3. розділу 4 Договору №37/16н на момент укладання договору договірна ціна з врахуванням проектної площі об`єкту нерухомості та згідно вартості будівництва одного квадратного метру на день укладання договору становить 904230,00 грн. На виконання умов Договору №37/16н подружжям було сплачено у повному обсязі пайовий внесок у готівковій формі, на підтвердження чого 20.10.2016 року Обслуговуючим кооперативом «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДОБРОБУТ» було видано довідку про повну сплату пайового внеску. Зі змісту вказаної вище довідки про повну сплату пайового внеску вбачається, що у відповідності до умов Договору №37/16н відповідач повністю сплатила внесок у розмірі 904 230, 00 грн. 23.01.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності №18745302 на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку літ. А-9 на технічному поверсі нежитлове приміщення №1001, загальною площею 76,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , приміщення №1001. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1157630812101. Власником зазначено відповідача [PERSON] . У подальшому ними було вирішено провести реконструкцію нежитлового приміщення №1001 на технічному поверсі житлового будинку літ. А-9 під квартиру. Позивач посилається на те, що квартира фактично була придбана за кошти від здійснення позивачем підприємницької діяльності. У подальшому у придбаній квартирі було зроблено ремонт, та остання була постійним місцем проживання позивача, відповідача та їх двох дітей. Проте наприкінці 2023 року сімейні стосунки були фактично припинені між сторонами. Рішенням суду від 01.05.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач посилається\~на те,\~що у зв`язку з тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, позивач неодноразово пропонував відповідачу добровільно у позасудовий спосіб поділити у рівних частках спільне сумісне майно, яке було ними набуте у шлюбі, однак відповідач відмовляється. У зв`язку з чим позивач просив суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін по справі, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м. А також визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину спірної квартири, залишивши у власності [PERSON] частину квартири. Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження по даній справі. Відповідач правом подачі відзиву на позов не скористалась. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.2010 року сторонами по справі було укладено шлюб Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 року. У період перебування у шлюбі 13.09.2016 року між продавцем [PERSON] , Обслуговуючим кооперативом «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДОБРОБУТ», та [PERSON] було укладено Договір № 37/16н уступки пайової участі у будівництві. За умовами п.п. 2.1. розділу 2 Договору №37/16н продавець відступає, а покупець приймає на себе майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, а також права та обов`язки асоційованого члена кооперативу. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який продаються за даним договором є: нежитлове приміщення №1, проектна площа 76,5 кв.м., поверх 10, будівля 1, секція 1 (п.п. 2.3. розділу 2 Договору №37/16н). На виконання умов Договору №37/16н подружжям було сплачено у повному обсязі пайовий внесок у готівковій формі, на підтвердження чого 20.10.2016 року Обслуговуючим кооперативом «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДОБРОБУТ» було видано довідку про повну сплату пайового внеску. 23.01.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності №18745302 на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку літ. А-9 на технічному поверсі нежитлове приміщення №1001, загальною площею 76,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , приміщення №1001. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1157630812101. Власником зазначено відповідача [PERSON] . У подальшому сторонами проведено реконструкцію нежитлового приміщення №1001 на технічному поверсі житлового будинку літ. А-9 під квартиру. Дані обставини підтверджуються декларацією про початок виконання будівельних робіт від 27.02.2017 року, а також декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, серія та номер: ДП 142170730408, видана 14.03.2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Відповідні дані про проведену реконструкцію нежитлового приміщення № 1001 на технічному поверсі житлового будинку літ. А-9 під квартиру були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК та ЦК України. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально правову презумпцію). З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст.355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними внатурі. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Вирішуючи питання в частині належності майна до спільної сумісної власності, суд вважає, що квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти подружжя - сторін у справі в період перебування їх у шлюбі та зареєстрована за [PERSON] , а тому, є їх спільною сумісною власністю, що презюмується та не встановлюється рішенням суду, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, шляхом поділу спільного майна подружжя та вважає за можливе провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з врахуванням вартості майна, володіння та користування вказаним майном, визнавши за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м., залишивши у власності [PERSON] частину вказаної квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 9084,00 грн. Питання про стягнення судових витрат позивача у вигляді правової допомоги буде вирішено в порядку ст.141 ч.8 ЦПК України, про що позивачем подана відповідна заява.

Outcome: partial