Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

15 квітня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , [INFO] , після смерті якої в якості спадкового майна залишились частина квартири [ADDRESS] , а також частина домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавиці залишились позивач та її батько [PERSON] , однак останній в межах строку для прийняття спадщини відмовився від своєї частки спадщини на користь позивача. При цьому при оформленні такої відмови від спадщини була присутня і позивач, однак нотаріусом не було роз`яснено позивачу необхідність подавати відповідну заяву про прийняття спадщини, а тому позивач була впевнена, що спадщину прийняла. Крім того, позивач послалась на свою хворобу, оскільки 07 квітня 2024 року отримала перелом хребта. За викладених обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд визнати пропуск нею строку для прийняття спадщини з поважних причин, а також продовжити їй строк для прийняття спадщини. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року задоволено заяву позивача про витребування доказів. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. 23 липня 2024 року на підставі розпорядження керівника апарату Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №53 у зв`язку із відрядженням судді, в провадженні якої знаходилась дана цивільна справа, на роботу на посаду судді до іншого суду, здійснено повторний автоматизований розподіл цієї цивільної справи, яку у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України розподілено та передано для розгляду судді Авраменко А.М. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження новим складом суду та вирішено розглядати справи спочатку в порядку загального позовного провадження з викликом сторін зі стадії підготовче провадження. Цією ж ухвалою на підставі ст.53 ЦПК України за ініціативою суду до участі у справі в якості третіх осіб, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено державного нотаріусу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонську Т.О. та Гребенник В.М. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечувала, а також послалась на те, що до нотаріуса дві приходила особисто задля оформлення своїх спадкових справ в межах строку для прийняття спадщини, подала нотаріуса всі документі, які від неї вимагала, була присутня при написанні батьком заяви про відмову від своєї частки спадщини на користь позивача. Однак нотаріус жодного разу не роз`яснила позивачу про необхідність подання заяви про прийняття спадщини, натомість на запитання позивача пояснювала, що все у позивача добре, всі документи наявні, однак вже при вирішення питання оформлення свідоцтва про право на спадщину нотаріус повідомила позивача про пропуск позивачем строку для прийняття спадщини через неподання заяви про її прийняття. Відповідач, треті особи в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, однак подав попередньому складу суду заяву про проведення розгляду за його відсутності та прийняття рішення у справі відповідно до вимог законодавства. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за наведеної явки учасників справи та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне останній майно, зокрема на частку у праві спільної власності на кватиру [ADDRESS] , а також на частку у праві спільної власності на домоволодіння [ADDRESS] . Спадкодавцем за життя заповітів та/або спадкових договір не складалось. Викладене підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про право на житло, довідки КП «ДМБТІ» ДМР, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом вищевказаної померлої спадкодавиці є її чоловік (батько позивача) [PERSON] та її дочка позивач, що підтверджується копією паспорту, копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про народження. 13 лютого 2024 року [PERSON] подано до Шостої ДДНК заяву, в якій вказаний спадкоємець відмовився від належної йому частки у спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] на користь дочки останньої позивача по справі. Викладене підтверджується копією матеріалів спадкової справи. 28 березня 2024 року позивачем подано до Шостої ДДНК заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , у відповідь на яку державним нотаріусом тією ж датою складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно. Відмова мотивовано неподанням позивачем у передбачений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, а також відсутності доказів прийняття позивачем спадщини в порядку ст.1268 ч.3 ЦК України. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок). Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норм ст.ст.1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 ЦК України). Нормою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до пп.1.2 п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно пп.3.3 п.3 глави 10 розділу II Порядку для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Правила зазначеної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2)\~велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3)\~складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4)\~перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5)\~необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21, від 07 грудня 2022 року по справі №399/570/21, від 12 грудня 2022 року по справі №522/10729/18, від 13 квітня 2023 року по справі №607/13549/21, від 13 квітня 2023 року по справі №522/17537/18. Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Наведений правий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі №\~359/8547/20. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі №2516/1356/12-ц, від 21 липня 2022 року по справі №662/2401/20, від 22 березня 2023 року по справі №741/713/20, від 24 травня 2023 року по справі №291/559/21, від 31 травня 2023 року по справі №276/683/17. У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі №676/47/21 вказано, що: «правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; законодавець як у ст.1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить ст.ст.1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню». Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року по справі №175/1404/19. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду встановлено, що позивач є дочкою спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а також внаслідок відмови батька позивача та чоловіка спадкодавиці [PERSON] від прийняття у спадщину належної йому частки спадкового майна на користь позивача остання є єдиною спадкоємицею за законом, однак заяву про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини не подала, пропустивши встановлений законом шестимісячний строк на дев`ятнадцять днів. Причину такого пропуску строку суд вважає поважною, оскільки пропуск строку зумовлений неналежним виконанням нотаріусом вимог, передбачених пп.3.3 п.3 глави 10 розділу II Порядку, а саме через не роз`яснення позивачу, як єдиному спадкоємцю за законом, на користь якої другий спадкоємець відмовився від спадщини, права подати заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи вказані обставини та підстави в їх сукупності, а також приймаючи до уваги незначну тривалість пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову, однак часового шляхом визначення позивачу двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки такого строку буде цілком достатньо для звернення до нотаріуса із відвідною заявою про прийняття спадщини. Крім того, не може бути задоволена позовна вимога про визнання причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними. Такий спосіб захисту є неналежним та неефективним, оскільки сам по собі не поновлює, не захищає прав та інтересів позивача, натомість встановлення поважності причин пропуску строку становить частину предмету доказування у даній категорії цивільних справ, а про доведення поважності чи неповажності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд зазначає в мотивувальній частині позову, що і здійснено судом вище за текстом цього рішення суду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору,

Outcome: partial