Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором споживчого кредиту №АЦ-00654 від 14.03.2008 у сумі 11 600,00 грн., плату за користування кредитом у сумі 184 901,33 грн., інфляційні втрати у сумі 34 425,58 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2 772,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 14.03.2008 між Кредитною спілкою «Федерація» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту №АЦ-00654. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 11 600,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. На підставі видаткового касового ордеру серії 01АААК №137537 від 14 березня 2008 року Кредитною спілкою «Федерація» на користь [PERSON] було видано суму коштів у розмірі 11 600,00 грн. Кредитна спілка «Федерація» на підставі Постанови Господарського суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року по справі №14/1313 перебуває у ліквідаційній процедурі. Ліквідатором КС «Федерація» згідно Постанови Господарського суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року по справі №14/1313 призначено арбітражного керуючого Носань Наталію Сергіївну, яка діє на підставі Свідоцтва Міністерства юстиції про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за №548 від 10 квітня 2013 року. 29 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено акт про придбання майна на аукціоні, згідно якого ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» отримав право вимоги до [PERSON] у розмірі 11 600,00 грн., яке виникло на підставі договору споживчого кредиту №АЦ-00654 від 14 березня 2008 року. Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача, становить 230 926,91 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11 600,00 грн., плата за користування кредитом - 184 901,33 грн., інфляційні втрати - 34 425,58 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 23 вересня 2024 року, яке відкладено до 31 жовтня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 14.03.2008 між Кредитною спілкою «Федерація» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту №АЦ-00654, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 11 600,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту, тобто з 14.03.2008 до 14.03.2009 включно. Згідно п. 3.1 Договору плата за користування кредитом (відсотки) становить 58% від всієї суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, включаючи день надання кредиту. Пунктом 3.2 Договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються Кредитодавцем щомісячно в день, який відповідає даті укладення цього Договору, на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів в періоді нарахування. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення цього Договору в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладання Договору в наступному місяці. Відповідно до видаткового касового ордеру серії 01АААК №137537 від 14.03.2008 [PERSON] отримала від КС «Федерація» кредитні кошти у сумі 11 600,00 грн. Згідно графіку розрахунків (Додаток №1 до Договору) встановлено періодичність та розмір платежів Позичальника з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. 29 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» було укладено договір №29-03/2023/6 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, метою якого є оформлення результатів купівлі-продажу майнових прав банкрута Кредитної спілки «Федерації» на відритих електронних торгах, результати яких оформлені Протоколом електронного аукціону №BRD001-UA-20230306-47407 від 16 березня 2023 року. Згідно п. 1.2 договору Продавець продає Покупцю права вимоги до [PERSON] щодо виконання грошового зобов`язання у сумі 11 600,00 грн., яке виникло на підставі договору споживчого кредиту №АЦ-00654 від 14 березня 2008 року. Відповідно до п. 2.2 договору перехід права вимоги від продавця до покупця за даним договором відбувається після повної оплати придбаних майнових прав щодо права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього договору та підписання сторонами акту приймання-передачі документів. Розділом 3 договору визначено порядок розрахунку за право вимоги, а саме вартість продажу права вимоги становить 69,60 грн. Як вбачається з виписки по рахункам КС «Федерація» від 06.04.2023 на рахунок останньої 28.03.2023 здійснено перерахування залишку гарантійного внеску згідно протоколу №BRD001-UA-20230306-47407 від 16 березня 2023 року від ТОВ «Ніко-Тайс» у сумі 69,60 грн. Актом приймання-передачі права вимоги згідно договору №29-03-2023/6 від 29.03.2023 підтверджується отримання ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» від КС «Федерація» оригіналу договору споживчого кредиту №АЦ-00654 від 14.03.2008, оригіналу видаткового касового ордера серії 01АААК №137537 від 14.03.2008. Позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 184 901,33 грн. за період з 04.11.2008 по 31.12.2017. Згідно розрахунку, який міститься у позовній заяві позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 34 425,58 грн. за період з березня 2009 року по лютий 2022 року. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримала та користувалася кредитними коштами у сумі 11 600,00 грн., однак в добровільному порядку позивачу не повернула. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 04.11.2008 по 31.12.2017 у сумі 184 901,33 грн. Згідно договору споживчого кредиту № АЦ-00654 від 14.03.2008 встановлений строк кредитування - 12 місяців, отже дата повернення кредиту - 14.03.2009, що також відображено у графіку платежів. Умов пролонгації строку кредитування договір не містить. Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування кредитором відсотків у період з 14.03.2009 по 31.12.2017 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Кредитор мав право нараховувати відсотки за користування кредитом з 14.03.2008 по 14.03.2009. Ураховуючи, що кредитором нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані починаючи з 14.03.2009, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. З урахуванням зазначеного вище, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 20 187,71 грн. (365 днів*0,4768%*11 600,00 грн.). Щодо розміру нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 34 425,58 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договором споживчого кредиту встановлено строк кредитування 12 місяців - до 14.03.2009. Згідно Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р вважається, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Як вбачається з розрахунку, позивач нараховував інфляційні втрати за період з березня 2009 року по лютий 2022 року на суму боргу з урахуванням вже нарахованого індексу інфляції. Суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки інфляційні втрати нараховуються на прострочене грошове зобов`язання, а отже на суму боргу, і вважає, що належним розрахунком інфляції є 11 600,00 грн.*3,81824704 (сукупний індекс інфляції)=32 691,67 грн. Таким чином сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 32 691,67 грн. На підставі зазначеного вище, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 64 479,38 грн., яка складається з суми боргу - 11 600,00 грн., заборгованості за відсотками - 20 187,71 грн., інфляційні втрати - 32 691,67 грн. У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 64 479,38 грн., що становить 27,92% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 773,94 грн.

Outcome: partial