Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

10.08.2023 [PERSON] , в особі представника адвоката Гуменюка О.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею, 1057,0 кв.м, кадастровий номер 1810400000:01:015:0026 для садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позиції учасників справи Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що 22.03.2004 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за яким [PERSON] передавав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 1000,0 кв.м, кадастровий номер 1810400000:01:015:0016, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався повністю довічно утримувати та доглядати [PERSON] , забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою. Крім того, 11.04.2005 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за яким [PERSON] передавав земельну ділянку, площею 1057,0 кв.м, кадастровий номер 1810400000:01:015:0026, для садівництва, яка розташована по [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався повністю довічно утримувати та доглядати [PERSON] , забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договорів довічного утримання [PERSON] звернувся до суду із позовом про їх розірвання. Разом з тим, помилково вважаючи, що ним оспорюється відчуження всього належного майна [PERSON] , фактично просив суд розірвати лише договір від 22.03.2004, за яким відчужувалися житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 1000,0 кв.м., кадастровий номер 1810400000:01:015:0016, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 04.03.2009 договір довічного утримання, укладений 22.03.2004 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер. За життя 27.03.2008 [PERSON] склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів [PERSON] . 27.06.2023 [PERSON] отримала свідоцтво про прав на спадщину за законом про набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] . Разом з тим, з огляду на те, що договір довічного утримання укладений 11.04.2005 між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] передавав земельну ділянку, площею 1057,0 кв.м, кадастровий номер 1810400000:01:015:0026, для садівництва, яка розташована по [ADDRESS] , помилково не був розірваний, [PERSON] , будучи власницею житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянка, позбавлена можливості оформити право власності. Згідно поданої заяви від 02.07.2024 [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 22.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою суду від 24.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки, адвокат Гуменюк О.В. у адресованій суду заяві просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Крім того, судове повістка ним отримана 09.09.2024. Відповідно до заяви від 02.07.2024, відповідач просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 22.03.2004 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Богатирчуком А.М., за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належний йому на праві приватної власності цілий жилий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 1000 кв. м, які розташована по [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до копії державного акта на право власності серії ЖТ №133219 власником земельної ділянки площею 1000 кв. м, кадастровий номер 18104000000:01:015:0016, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: [ADDRESS] вказаний [PERSON] (а.с. 8). 11.04.2005 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Богатирчуком А.М., за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності згідно державного акта ЖТ 137579 земельну ділянку площею 1057 кв.м, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до копії державного акта на право власності на землю ЖТ137579, виданого Бердичівською міською радою 31.03.2005, власником земельної ділянки площею 1057 кв. м, кадастровий номер 18104000000:015:0026, цільове призначення для садівництва, що за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 10). На житловий\~будинок по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт. Житловий будинок (літ. - А-1) загальною площею 42, 6 кв.м, житлова площа 16,7 кв.м. До будинку належать господарські будівлі та споруда: сарай-гараж (літ. Б), гараж (літ.- В)(а.с. 12-13). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 04.03.2009 (справа № 2-155/09) договір довічного утримання, укладений 22.03.2004 між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 22.03.2004 приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу - розірвано(а.с. 14-15). [PERSON] [INFO] помер у м. Бердичеві, що доводиться копією свідоцтва про смерть (а.с. 18). Відповідно до копії заповіту складеного 28.03.2008 та посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком А.М., р. № 1682 [PERSON] , [INFO] за життя перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, на випадок моєї смерті зробив розпорядження, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті, йому буде належати за законом [PERSON] заповів [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). 27.06.2023 держаний нотаріус видав [PERSON] , [INFO] свідоцтво про право на спадщину за заповітом (р.№4-619), на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що розташований на приватизованій земельній ділянці. Житловий будинок належав спадкодавцеві [PERSON] , 1922 р.н. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Бердичівської міської ради 08.01.2004, зареєстрованого державним комунальним підприємством «Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації» за № 531, в реєстровій книзі № 44. Житловий будинок А-1 загальною площею 42, 6 кв.м, житлову площу 16,7 кв.м. До будинку належать господарські будівлі та споруда: сарай-гараж Б-1, гараж В-1, сарай-літня кухня Г-1, ганок А-1(№1). Право власності на житловий будинок підлягає державній реєстрації(а.с. 19, 21). Відповідно до копії довідки № 665 від 19.12.2023 виданої Бердичівським МБТІ, під час обстеження 12.12.2023 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що належить [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 27.06.2023 Бердичівською держнотконторою, розташований на двох земельних ділянках з кадастровими номерами №1810400000:01:015:0016 та №1810400000:01:015:0026. На земельній ділянці з кадастровим номером №1810400000:01:015:0016 розташовано: житловий будинок літ. А-1, ганок а-1(№1) сарай-літня кухня літ Г-1. На земельній ділянці з кадастровим номером №1810400000:01:015:0026 розташовано сарай-гараж літ. Б-1, гараж літ. В-1. Загальна площа будинку збільшена у зв`язку із проведеним ремонтом демонтажем перегородки без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, що не підлягає прийняттю в експлуатацію відповідно до пункту 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406 (а.с. 66). Відповідно до Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об 'єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.07.2023 власником житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 42, 5 кв. м, житловою площею 16, 7 кв. м на підставі свідоцтва про право власності, САА № 605190 виданого виконкомом Бердичівської міської ради 08.01.2004 вказаний [PERSON] (дата прийняття рішення про державну реєстрацію/дата внесення запису 13.01.2004), що доводиться також матеріалами інвентаризаційної справи № 2487 на домоволодіння [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.06.2023 Бердичівською державною нотаріальною конторою, р. № 4-619 вищевказаний житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 42, 5 кв. м, житловою площею 16, 7 кв. м належить на праві власності [PERSON] (дата, час державної реєстрації 27.06.2023), що також доводиться копією витягу з Державного реєстру речових прав від 27.06.2023 (а.с. 21, 24-26). З Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об 'єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2024 вбачається, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1810400000:01:015:0026 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 78). З витягу № НВ -1800442602023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 08.08.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1810400000:01:015:0026 становить 230468, 00 грн (а.с. 22-23). Норми права, які застосував суд, висновки суду Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі №910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 8.5) наголосила на тому, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України; стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702. VI від 05 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких встановлених фактичних обставин справи, оскільки на земельній ділянці - кадастровий номер 1810400000:01:015:0026 розташовані належні позивачці споруди: сарай-гараж\~літ.\~Б-1,\~гараж літ.\~В-1,\~які входять\~до садиби,\~ виходячи із принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, суд приймає визнання відповідачем позов та задовольняє повністю позовні вимоги. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати позивача не компенсовуються.

Outcome: approved