Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

ТзОВ «АЙС ТІМ» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свій позов мотивує тим, що 29.06.2023 року в м. Луцьку по вул. Яровиця, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Кіа Sorento», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, цивільно-правова відповідальність автомобіля «Кіа Sorento», р.н. [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ3034459 у АТ «СГ «ТАС». Зазначає, що відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування, калькуляції, розмір відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. [NUMBER] становить 51979,20 грн. При цьому, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 22276,71 грн. Вважає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого товариству пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищила виплачений розмір страхового відшкодування, то із відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача на користь товариства завдані збитки в розмірі 29702,49 грн, що є різницею між фактично понесеними витратами і перерахованою сумою страхового відшкодування, а також судові витрати у справі. В ході розгляду справи представник позивача подав суду заяву про збільшення позовних вимог, вказавши, що згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи визначено розмір витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу і різниця між вартістю відновлювального ремонту та розміром належної до сплати суми страхового відшкодування становить 44238,56 грн. (77607,12 33368,56). А тому, просив стягнути з відповідача вказану суму матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивач уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 29.06.2023 року в м. Луцьку по вул. Яровиця, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Кіа Sorento», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2023 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] (а.с. ). З матеріалів справи слідує, що між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТзОВ «Айс Тім» був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №FО-01408911 від 20.09.2022 року, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. [NUMBER] (а.с. 12-22). Крім того, цивільно-правова відповідальність автомобіля «Кіа Sorento», р.н. [NUMBER] також була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/3034459 у ПрАТ «СГ «ТАС» (а.с. 31). Відповідно до платіжного доручення № 350853 від 20.07.2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» перерахувало страхове відшкодування ТзОВ «Айс Тім» у розмірі 22276,71 грн. (а.с. 30). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладення договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного Закону). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», завдана і визначений розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності згідно договору страхування, при цьому, позивач із заявою щодо неповного погашення страхової виплати до вказаної страхової компанії не звертався, тому суд вважає, що заявлений позов до відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. А тому,

Outcome: dismissed