Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 травня 2021 року між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00610.008041772, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 143\~000 грн, зі сплатою 10,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, останню сплату/зарахування по кредитному договору здійснено 17 березня 2022 року, а тому її заборгованість станом на 08 березня 2024 року становить 259\~793,38 грн і складається із: 136\~964,90 грн прострочений борг, 28\~143,09 грн прострочені проценти, 94\~685,39 грн прострочена плата за обслуговування кредиту. З огляду на вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 259\~793 гривні 38 копійок і судові витрати. За ухвалою суду від 03 травня 2024 року було відкрито провадження та ухвалено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. 04 липня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Литвиненка Л.А. надійшов відзив на позов, у якому представник, частково не погоджуючись із позовом, вказала, що умовами договору відповідачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому з відповідача не підлягає стягненню плата за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи наведене, представник просила відмовити АТ «Ідея Банк» у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послуги з щомісячного обслуговування кредиту та зменшити розмір заборгованості по відсоткам. 24 липня 2024 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких представником зазначено, що АТ «Ідея Банк» не погоджується з доводами, викладеними у відзиві та вважає їх необґрунтованими, оскільки чинне на момент укладення кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Пунктом 9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до якого відповідно до п. 3 кредитного договору приєдналася [PERSON] , визначено за що саме справляться така плата, зокрема: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто, передбачена п. 9.8.2 договору плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за вище перелічені послуги Банку, які надаються позичальнику протягом всього строку дії кредитного договору, а також без будь-яких обмежень щодо обсягу вище вказаних послуг. Плата за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена п. 9.8.2 договору встановлена за вище вказані послуги, які надаються позичальнику більше, ніж один раз на місяць. Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин створює презумпцію правомірності правочину, в зв`язку з чим цей договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Крім того, позивачем надано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не містить нарахувань комісії за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 118\~188 грн 72 копійки. 04 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Литвиненко Л.А. надійшли письмові пояснення, у яких зазначено про те, що відповідач не визнає факт отримання нею кредиту в розмірі 143\~000 грн. Вказує, що 17 травня 2021 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 127\~678 грн, з яких вона цього ж дня сплатила страхування в розмірі 15\~321,43 грн. За період з 17 травня по лютий 2024 року відповідачем сплачено в рахунок погашення кредиту грошові кошти в загальному розмірі 62\~850 грн. Однак, з виписки банку вбачається, що позивач розподілив сплачені [PERSON] на погашення тіла кредиту та відсотків кошти на власний розсуд, а саме 11\~820,12 грн на погашення відсотків, 6\~140,84 грн тіла кредиту, 44\~899,04 грн плати за обслуговування кредиту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково повідомила, що детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, що був доданий до письмових пояснень від 18 липня 2024 року (а.с. 63), розрахований без нарахувань комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а усі кошти сплачені відповідачем враховані в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотків, внаслідок чого заборгованість відповідача за вказаним розрахунком становить 118\~188,72 грн. Представник відповідача адвокат Литвиненко Л.А. в судовому засіданні позов визнала частково, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та письмових поясненнях. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2021 року між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00610.008041772, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 143\~000 грн, строком кредитування 60 місяців до 17 травня 2026 року, зі сплатою змінюваної процентної ставки в розмірі 10,99% та одноразового страхового внеску в розмірі 15\~321,43 грн при укладенні договору (4-14, 15-21, 22). Згідно з довідкою-розрахунком і випискою з особового рахунку по кредитному договору, заборгованість [PERSON] станом на 08 березня 2024 року становить 259\~793,38 грн і складається із: 136\~964,90 грн прострочений борг, 28\~143,09 грн прострочені проценти, 94\~685,39 грн прострочена плата за обслуговування кредиту (а.с. 23-24, 25). У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, банк звернувся до [PERSON] з вимогою вих. № 12.4.2/ Е07.00610.008041772 від 03 січня 2024 року про усунення порушення кредитних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 259 793,38 грн (а.с. 26). Відповідно до детального розрахунку по кредиту № Е07.00610.008041772, який не містить нарахувань комісії за обслуговування кредитної заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 08 березня 2024 року становить 118 188 грн 72 коп., яка складається із: 109\~164,21 грн прострочений борг, 9\~024,51 грн прострочені проценти (а.с. 63). Як повідомила представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, вказаний розрахунок здійснений без нарахувань комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а усі кошти сплачені відповідачем зараховані та розподілені банком у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого заборгованість відповідача за вказаним розрахунком становить 118\~188,72 грн. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Пунктом 9.8.2 публічної пропозиції АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. У випадку протермінування строку договору кредиту, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення суми кредиту. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 25) та виписки (а.с. 23-24) вбачається, що банком нараховувалася плата за обслуговування кредиту, а сплачені відповідачем кошти зараховувалися у тому числі у рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до детального розрахунку по кредиту № Е07.00610.008041772, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 08 березня 2024 року становить 118 188 грн 72 коп., яка складається із: 109\~164,21 грн прострочений борг, 9\~024,51 грн прострочені проценти (а.с. 63). Як встановлено вище, вказаний розрахунок здійснений без нарахувань комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а усі кошти сплачені відповідачем зараховані та розподілені банком у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з неї на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 118\~188,72 грн, яка складається із: 109\~164,21 грн прострочений борг, 9\~024,51 грн прострочені проценти. При цьому, доводи представника відповідача про те, що відповідач отримала кредит у розмірі 127\~678 грн, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається зі змісту виписки з рахунку та кредитного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 143\~000 грн, з яких за дорученням останнього банком сплачено обумовлений договором страховий внесок в розмірі 15\~321,43 грн. Оскільки позов АТ «Ідея Банк» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 772,84 грн, виходячи з розрахунку: 118 188,72 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3\~896,91 грн (сума сплаченого судового збору) / 259 793,38 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial