Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та Міністерства економіки України, вказавши, що 10.10.2013 року було зареєстровано знак для товарів та послуг «трифузол» та видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтво № [NUMBER] на знак для товарів та послуг «трифузол». 25.06.2018 року були внесені зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва № [NUMBER] , а саме про передачу прав власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на ТМ «трифузол» на користь інших співвласників, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як згодом дізнався позивач, передача права власності відбулась на підставі рішення від 08.06.2018 року, заявки від 06.04.2018 року та договору про передачу права власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року. Вказуючи, що не мав наміру відчуження свого права, не підписував відповідної заяви та не укладав договору від 04.04.2018 року, просив визнати недійсним договір про передачу прав власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в частині передачі права власності [PERSON] на знак для товарів та послуг «трифузол» на користь інших співвласників. Ухвалою суду від 13.01.2022 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про скасування рішення Міністерства економіки України в частині внесення відомостей до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг відомостей про передачу права власності [PERSON] на знак для товарів та послуг «трифузол» та зобов?язання Міністерства економіки України привести в первісний стан відомості в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про право власності на знак для товарів та послуг «трифузол» відносно права власності [PERSON] . Ухвалою суду від 10.02.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 24.05.2023 року Міністерством економіки України подано відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти позову, вказуючи, що відповідальність за достовірність інформації у документах, які направляються для реєстрації факту передачі виключних майнових права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, несуть сторони договору, а чинним законодавством не передбачено повноважень відповідного органу щодо перевірки повноважень осіб, які підписали договір про передачу прав власності на знак. Також відповідач вказував, що національним органом інтелектуальної власності наразі є Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», тож вимоги в частині зобов?язання привести у первісний стан відомості в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг не належать до компетенції Міністерства економіки України. Інші відповідачі відзиви на позов не подавали, треті особи без самостійних вимог на предмет спору пояснення до суду не направляли. Ухвалою суду від 26.07.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 25.08.2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 08.09.2022 року судом витребувано від п?ятої Запорізької державної нотаріальної контори відомості щодо реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] . Згідно повідомлення спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась. 18.10.2022 року до суду надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру. Ухвалою суду від 25.10.2022 року витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 07.11.2022 року до суду надійшла копія спадкової справи після поесрлого [PERSON] . Ухвалою суду від 26.01.2023 року в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено спадкоємця [PERSON] [PERSON] , закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 09.10.2023 року від Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» витребувано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який додано до заявки від 06.04.2018 року. 30.10.2023 року від Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» надійшли пояснення щодо неможливості надання договору, адже такий договір їм не передавався Ухвалою суду від 23.11.2023 року від Міністерства економіки України витребувано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який додано до заявки від 06.04.2018 року. 18.12.2023 року Міністерством економіки України надано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року. Ухвалою суду від 31.01.2024 року призначено у справі почеркознавчу експертизу підпису в договорі про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року. Ухвалою суду від 10.09.2024 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала, вказуючи, що позивач заперечує факт підписання договору від 04.04.2018 року, що є підставою для визнання його недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що позов заявлено до неналежного відповідача, адже відповідачами не залучені інші особи, які набули право власності за договором від 04.04.2018 року. Крім того, представник відповідача вказував, що договір від 04.04.2018 року був підписаний в трьох екземплярах, тож відсутність підпису позивача на одному з екземплярів не свідчить про його недійсність. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору сповіщені про місце та час розгляду справи судовими повістками, а також оголошенням на сайті суду (треті особи, місцем проживання яких зазначено м. Луганськ). При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. 10.10.2013 року в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № 176997 на знак трифузол (trifusol), власниками якого зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 04.04.2018 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з іншої укладено договір за яким [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право власності на знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] . 06.04.2018 року від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшла заява про внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак, до якої було додано екземпляр договору. Рішенням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.06.2018 року розглянуто заяву [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, відповідно до яких право власності на знак за свідоцтвом № [NUMBER] передається співвласникам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з висновком експерта № 591-24 від 11.06.2024 року підпис від імені [PERSON] у договорі про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису. Оцінивши докази у їх сукупності в ракурсі підстав звернення з позовом та заперечень відповідача, при вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 422 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором. Згідно із ст. 427 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Відповідно до частини першої статті 655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). На переконання суду, висновком експерта підтверджено, що договір від 04.04.2018 року [PERSON] не підписувався. Твердження представника відповідача про те, що договір виготовлявся в трьох екземплярах, а підроблений підпис від імені [PERSON] міститься лише в одному з них, суд оцінює критично, адже усі екземпляри договору мають бути аналогічними та підписаними сторонами. Крім того, жодних доказів того, що два інших екземпляра договору підписав особисто [PERSON] , суду не надано. Враховуючи це, у [PERSON] як у співвласника знаку на товари і послуги не було волевиявлення розпоряджатися своїм правом, тож договір про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року є недійсним з передбачених статями 203, 215 ЦК України підстав. Щодо тверджень представника [PERSON] про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки він мав бути заявлений до всіх трьох набувачів права власності на знак для товарів, що, на думку представника, є підставою для відмови у позові, то суд вважає, що це не є підставою для відмови у позові, адже [PERSON] є одним з набувачів права власності за договором від 04.04.2018 року, тож є належним відповідачем у справі, інші ж співвласники або спадкоємці були залучені судом в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. При цьому суд враховує, що позивач самостійно визначає коло відповідачів у справі. Підсумовуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог до [PERSON] . Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог до Міністерства економіки України, адже позивачем по суті будь-яких вимог безпосередньо до Міністерства економіки України не заявлено, Міністерство економіки України не є стороною за договором від 04.04.2018 року, а порушень прав позивача рішеннями, діями або бездіяльністю цього відповідача не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: partial