Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: встановити особу [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпро Дніпропетровської області та встановити факт, проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпро Дніпропетровської області, в неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991 року. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Представник заявника та заявник в судовому засідання підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Представник Головне управління ДМС у Дніпропетровській області в судовому засіданні просила винести рішення на розсуд суду та підтримала раніше надані до суду письмові пояснення. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Дніпро Дніпропетровської області, що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Мати заявника [PERSON] , [INFO] , 30.03.1990 року Бабушкінським РВВС М. Дніпропетровська була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , а згодом 16.12.2010 року Дніпропетровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області документована паспортом громадянина України зразка 1994 року серії [NUMBER] , що підтверджується належним чином засвідченою копією відповіді на адвокатський запит від ЦМУ ДМС в місті Києві та Київської області та належним чином засвідченою копією паспорта громадянина України [PERSON] ). Згідно довідки від 28.03.2024 року, мати заявника разом з своїми дітьми, зокрема із заявником, з 1980 року по 2012 рік проживали за адресою [ADDRESS] . Мати заявника [PERSON] , [INFO] , окрім доньки [PERSON] , [INFO] , є також матір`ю: 1. [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпропетровська (нині - місто Дніпро); 2 [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпропетровська (нині - місто Дніпро), громадянка України; 3. [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Дніпропетровська (нині - місто Дніпро). Батько заявника [PERSON] , відомості про якого внесені до актового запису про народження заявника за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Заявник середню освіту, професійно-технічну освіту та вищу освіту не здобувала. У період з 2010 року по вересень 2022 року, заявник проживала у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КУ Покровського координаційного комітету самоорганізації населення №5276 від 20.08.2017 року додається). 30.03.2021 році, заявник народила дитину у Покровській клінічній лікарні інтенсивного лікування Покровської міської ради Донецької області, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № [NUMBER] , однак зареєструвати факт народження дитини в органах ДРАЦС та отримати свідоцтво про народження їй не вдається, оскільки вона не має паспортного документу. В січні 2023 року, заявник звернулася з заявою до Слобожанського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області про встановлення особи, належності до громадянства України та видачу паспорта громадянина України вперше. 04.02.2023 року, Слобожанській відділ ГУ ДМС в Дніпропетровській області, листом №1266-77/000388-23, повідомив, що при розгляді заяви [PERSON] , її особу та належність до громадянства України не встановлено та роз`яснено, що для документування паспортом громадянина України заявнику потрібно надати судове рішення про встановлення її особи та встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або судове рішення про встановлення факту проживання на території України за станом на 13.11.1991. У відповідності до листа УВКБ ООН від 07.05.2024 року (справа №788-24-3673512), заявник звернулася до УВКБ ООН із проханням про правову допомогу щодо підтвердження наявності або відсутності громадянства, а також за правовим захистом для осіб без громадянства і тих, хто ризикує такими стати. З вересня 2022 року по теперішній час, заявник проживає за адресою [ADDRESS] , територію України не покидала, офіційно працевлаштованою не була. Отже, враховуючи зазначене без встановлення судом особи [PERSON] , [INFO] , факту проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або факту проживання на території України за станом на 13.11.1991 року, вона позбавлена можливості оформити паспорт громадянина України, а також зареєструвати факт народження своєї дитини, яка була народжена [INFO] , в органах ДРАСЦ та отримати свідоцтво про народження на дитини. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Постанови пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України для громадян колишнього СРСР на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року (ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України») або для осіб, які проживали на території України були та не громадянином іншої держави на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто станом на 13.11.1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Згідно пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджений Указом Президента України від 27.03. 2001 N215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», передбачено, що для встановлення, відповідно до пунктів та 2 частини першої статті 3 Закону, належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, необхідно подати, окрім заяви про встановлення належності до громадянства України та копії свідоцтва про народження судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або судове рішення про встановлення юридичного факту її проживання в неповнолітньому віці на території Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» для встановлення відповідно до пунктів та 2 частини першої статті З Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає наступні документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких, документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання у неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи неповнолітньому віці на вихованні державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого законного представника - громадян колишнього СPСP відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 199 року. У paзі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього CPCP подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього CPСP відповідно постійно проживала, проживала на території України (за на наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - \~ \~ \~ \~судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - \~ \~ \~ \~судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку пред`являється документ, що посвідчує особу заявника. Процедура встановлення особи Порядком не передбачена. Відповідно, до ч. 6 п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 №302, заявник для оформлення паспорту подає документи серед яких і рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Також, відповідно до абзацу другого ч.1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-..., особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Отже, факт проживання заявника в неповнолітньому віці на території України за станом на 13.11.1991 року, підтверджується довідкою про фактичне місце проживання квартальної комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка додається до заяви, а також показами матері заявника - [PERSON] , [INFO] , яка в судовому засіданні в якості свідка підтвердила особу - [PERSON] , [INFO] , а також факт проживання у неповнолітньому віці останньої на території України за станом на 13.11.1991 року. В тому числі мати заявника [PERSON] , [INFO] , 30.03.1990 року Бабушкінським РВВС м. Дніпропетровська була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , а згодом 16.12.2010 року Дніпропетровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області документована паспортом громадянина України зразка 1994 року серії [NUMBER] . Відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання; вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»1 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Подання документів дія оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС у разі: - набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України»); - оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями; - оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи); - повернення на проживання в Україну особи, яка постійно проживала за кордоном; - оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, якщо така особа не отримувала паспорта, оформленого із застосуванням засобів Реєстру; - відбування особою покарання в установах виконання покарань або обрання стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або перебування на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу. Отже, встановлення факту що має юридичне значення, про встановлення якого заявник просить, а саме про встановлення особи та факту проживання у неповнолітньому віці на території України за станом на 13.11.1991 року, необхідно для наступного звернення до органу ДМС України задля вирішення питання щодо можливості оформлення паспорта громадянина України заявнику вперше. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено особу [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпро Дніпропетровської області, та те, що на момент вона в неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991 року, дійсно постійно проживала на території України, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду документами. На підставі викладеного, враховуючи, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав, суд доходить висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved