Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

До суду в системі «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3189, 06 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 968, 96 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 2000, 00 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.05.2020 між ПАТ «УПСК» на [PERSON] укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7832461, відповідно до якого страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 09.06.2020 о 18-01 годин по вул. Чкалова в м. Харкові, мала місце ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортному засобу «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику матеріальних збитків. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122-4, 124 КУпАП. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АР/7832461. На підставі акту № 208/037/000943/201 ПАТ «УПСК» виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 3189, 06 грн. Таким чином, у ПАТ «УПСК» виникло право регресної вимоги до [PERSON] 03.03.2023 між ПАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги. У зв`язку з чим, новий кредитор отримав право грошової вимоги про відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді сплаченого страхового відшкодування. Вищевикладене стало підставою звернення до суду. Окрім того, представник позивача зазначає, що позивачем було понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000, 00 грн. \~\~18.06.2024 до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А. \~\~19.06.2024 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 19.06.2024. 11.07.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 12.07.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомляася у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до пункту 3 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. \~Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Суд встановив, що 09.06.2020 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспорті засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2020 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 (триста сорок) грн. 00 коп. [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 255,00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять гривень) 00 коп. Відповідно до ст. 36 КУпАП [PERSON] , [INFO] визначено остаточний розмір стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 (триста сорок) грн.\~ Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь держави судовий збір у р озмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.\~ Згідно з ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту полісу № АР/7832461 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , застрахована в ПАТ «УПСК». Таким чином, власник пошкодженого транспортного засобу «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] 09.06.2020 звернувся до ПАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. Зі змісту акту огляду транспортного засобу вбачається, що 11.06.2020 проведений огляд автомобіля «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] , під час якого встановлено пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до страхового акту № 208/037/000943/201 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] становить 3189, 06 грн. Відповідно до приписів п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, 07.10.2020, у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до страхового акту № 208/037/000943/201, ТОВ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 3189, 06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14404 від 07.10.2020. 03.03.2023 між ПАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 03/03/2023 про відступлення права вимоги від 03.03.2023, до позивача перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема до [PERSON] в розмірі 3189, 06 грн. З виписки з єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 455307 вбачається, що [PERSON] зареєстрований ФОП за реєстраційним номером облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів 3088405852. Відповідно до\~ст..\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст. 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч.2ст. 1166 ЦК України). Згідно з частинами 1,2 ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п. 1 ч.1ст.1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Положеннями ст.ст.3,\~5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.\~979,\~980 ЦК України\~передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі\~ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. За змістом\~ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до приписів п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 1ст.\~1191\~ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом п.п. 38.1.1 «в» п. 38.1\~ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі та якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій\~ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було надано. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст.13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1ст.76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, те, що сплата ТОВ «УПСК» страхового відшкодування, підтверджена матеріалами справи, та відповідно до договору № 03/03/2023 про відступлення права вимоги від 03.03.2023 до [PERSON] перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору, суд приходить до висновку про\~обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 3189, 06 грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем в особі представника було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 2000, 00 гривень. В обґрунтування якої додано договір про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, укладеному між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленком П.М., додатковою угодою № 943 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, актом здачі-прийняття робіт від 23.01.2024 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, платіжною інструкцією від 23.01.2024. Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 3, 8\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною четвертою\~статті 62 ЦПК України\~повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями\~26,\~27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Надані документи відповідно до положень ст.\~15,\~77 ЦПК України\~є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Таким чином, у відповідності до вимог\~ст. 137 ЦПК України, представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Отже, вимога про розподіл судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 1000,00 гривень, що в даному випадку є співрозмірним розміром, оскільки представник позивача в судові засідання не з`являвся, та враховуючи складність вказаної справи, та те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а тому в іншій частині вказаної вимоги слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 968, 96 грн., сплачений позивачем при зверненні з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved