Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати договір дарування укладений між ним та [PERSON] належної йому трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,5 кв. м., житловою площею 34,8 кв. м., посвідчений 07 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюком О.О. Крім того просить стягнути з відповідачки сплачений позивачем судовий збір та 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтований тим, що 07 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюк О.О. було посвідчено договір дарування між позивачем та його колишньою дружиною [PERSON] належної йому трикімнатної квартири [ADDRESS] . Проте позивач вважає, що вказаний договір дарування не відповідає вимогам закону, інтересам його неповнолітніх дітей, та мав бути погоджений з дарувальниками 2/4 частини квартири, а саме його сестрою та матір`ю, а також із органом опіки та піклування, оскільки у вказаній квартирі проживали його дочки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, в своїй позовній заяві позивач також зазначає, що відповідачка запевнила його, що у випадку укладення договору дарування квартири, йому буде придбано однокімнатну квартиру в гуртожитку і жодних претензій вона не матиме до нього, аліментів на дітей не вимагатиме, проте свої обіцянки [PERSON] не виконала, у зв`язку із чим рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29.02.2024 року шлюб розірвано, а 30.04.2024 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області відкрито провадження по справі про стягнення аліментів з нього. Вважає, що колишня дружина вчинила відносно нього шахрайство, оскільки наразі він немає власного житла. За таких обставин позивач вимушений звернутися із даним позовом до суду. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2024 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання. 08 липня 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката - Денис Т.Д., в якій останній заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача та зазначає, що договір дарування немає істотних порушень згідно чинного законодавства. Додатково просить надати час йому для доповнення відзиву до позовної заяви. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2024 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті, зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області надіслати копію матеріалів нотаріальної справи за договором дарування квартири, укладеного 07.10.2023 року між [PERSON] та [PERSON] 02 липня 2024 року на адресу суду надійшли копії матеріалів справи за договором дарування. Протокольною ухвалою суду від 11 вересня 2024 року судове засідання відкладено для врегулювання спору мирним шляхом. 02 жовтня 2024 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ковальчин М.Я. підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначає, що відповідачка вчинила злочин щодо позивача, що є підставою для розірвання договору дарування. Також представник зазначає, що одного року після укладення договору не пройшло. [PERSON] не виконала своїх зобов`язань перед позивачем. В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Денис Т.Д. заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вважає, що позовна заява надумана, немає жодних доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Крім того у самій заяві дарувальника була відображена інформація, що немає зареєстрованих неповнолітніх дітей в квартирі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюк О.О. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору дарування не підлягають задоволенню з наступних підстав Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07 жовтня 2023 року укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюком О.О. за реєстровим номером 2809, яким [PERSON] подарував квартиру [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , /а.с.8-10/. В межах укладеного договору, [PERSON] подав заяву приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюку О.О., згідно якої [PERSON] підтвердив факт, що у належній йому квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка не є спільною сумісною власністю, а є його особистою приватною власністю, не проживають та не зареєстровані по основному місцю проживання малолітні та неповнолітні діти /а.с. 52 зворотній бік/. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.11-12/. Згідно копії ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів /а.с.13/. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] : частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 грудня 1993 року виконавчим комітетом Бурштинської міської Ради народних депутатів; частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2016 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Чіпко Н.З.; 2/4 частини на підставі договору Дарування, посвідченого 05.10.2016 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Чіпко Н.З. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Тобто, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно до ст. 727 ЦК України, Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Як вбачається із пункту 12 договору дарування, сторони домовились, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину та укладається на вигідних для них умовах і не під впливом помилки, обману або насильства, і не є результатом впливу тяжких для дарувальника обставин, на момент укладення цього договору відсутні будь-які обмеження щодо обсягу їх цивільної дієздатності, не страждають на психічні розлади, які можуть вплинути на їх здатність усвідомлювати свої дії та/або керувати ними. У пункті 16 вказано договору, сторони підтверджують, що ними особисто прочитано увесь текст цього договору, а також, що укладання цього договору відповідає їх дійсним намірам і щодо кожної з умов договору заперечень немає і у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, ними однаково розуміється значення, зміст, умови договору, його правові наслідки для кожної із сторін, права та обов`язки сторін за договором, про що свідчать їх особисті підписи на цьому договорі. Так, позивачем не надано доказів, що на час укладення оспорюваного правочину він був нездатний усвідомити зміст укладеного договору, який йому було роз`яснено нотаріусом, а вказані ним твердження спростовуються самим договором дарування, відповідно якого всі істотні умови договору сторонами були погодженні про що поставлені підписи. На момент укладення оспорюваного правочину, тяжких захворювань, які б свідчили про не усвідомлення дарувальником своїх дій, позивач не мав. При посвідчені договору дарування нотаріусом було роз`яснено характер правочину, який укладався, що засвідчено підписом [PERSON] . Посилання позивача, що [PERSON] вчинила обман відносно нього, а саме запевнила, що у випадку укладення договору квартири йому буде придбано однокімнатну квартиру в гуртожитку і на аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей вона не претендуватиме, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Будь-які докази вчинення щодо позивача обману з боку відповідачки у матеріалах справи відсутні. Позивач не довів, а суд не встановив існування обставин, які мають істотне значення, та щодо яких припустився помилки позивач під впливом обману. Таким чином [PERSON] мав намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. На виконання оспорюваного договору дарування позивачем з власної волі, добровільно було передано майно [PERSON] що підтверджено самим договором дарування. У зв`язку із вищевикладеним, підстави для розірвання договору дарування передбачені ст. 727 Цивільного кодексу України, судом не встановлені. Крім того, як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилається на відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування, що призвело до порушення гарантованих його дітям прав на користування квартирою, проте суд не погоджується з такими доводами позивача, враховуючи наступне. Так, у пункті 6 оспорюваного договору зазначається, що сторони стверджують, що вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, не порушує їх право користування житлом. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Таким чином, сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Відповідний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, провадження № 61-6301св18. Крім того, жодного доказу, що в спірній квартирі були зареєстровані або проживали діти матеріали справи не містять. Тому суд відхиляє доводи позивача про обов`язкову необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування для укладання договору дарування. Також, як вбачається із позовної заяви, позивач, користуючись правом диспозитивності, не ставить перед судом питання визнання договору дарування недійсним, а просить розірвати зазначений договір на підставі ст. 727 ЦК України Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed