Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

позивач [PERSON] \~звернулася до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 105126,38 грн та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 82637,65 коп. В обґрунтування позову послалася на те, що її було прийнято на роботу на посаду завідувача складу в ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» та 23.03.2022 звільнено з роботи за угодою сторін. На час звільнення розмір заборгованості відповідача по заробітній платі становив 64748,75 грн. Також, 15.07.2022 її було прийнято на роботу на посаду начальника відділу збуту (маркетингу) в ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» та 12.05.2023 було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. На час звільнення розмір заборгованості відповідача по заробітній платі за вказаний період роботи становив 40377,63 грн. Загальний розмір заборгованості становить 105126,38 грн. Вказує, що відповідачем ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» з нею не було проведено всіх виплат, що їй належали. Зазначає, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від 23.03.2022 року та від 12.05.2023 року становить 82637,65 грн. Ухвалою судді від 06.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 06.11.2024, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Степаняк І.В. подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» причини своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Враховуючи неявку з невідомих причин в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи відповідача, відсутності відзиву на позов, згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути цивільну справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і матеріали справи, суд виходить з наступного. 12.05.2023 позивач був звільнений з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), відповідно до наказу №19 від 12.05.2023, про що свідчить відмітка у трудовій книжці позивача. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, Довідки про доходи від 16.10.2023 №84, згідно якої станом на 16.10.2023 за період часу з лютого 2020 по січень 2022 у [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 64748,75 грн. Згідно Довідки про доходи від 16.10.2023 №83, згідно якої станом на 16.10.2023 за період часу з жовтня 2022 по травень 2023 у [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 40377,63 грн. Відповідно до Відповіді на адвокатський запит від 16.10.2023 №110, встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 24.03.2022 року по 18.07.2022 року (78 робочих днів) з врахуванням середньоденного заробітку 241,69 грн. х 78 робочих днів, складає 18851,82 грн. Середній заробіток складає за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року (127 робочих днів, що становить 6 місяців) з врахуванням середньоденного заробітку 241,69 грн. х 127 робочих днів, складає 30728,92 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України взаємозв`язку з положеннями ст.117,237-1цьогоКодексу. При цьому, визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст. ст.12,81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець. Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, також не надав доказів того, що ним здійснено всі залежні від нього заходи, для проведення розрахунку з позивачем, який звільнився за угодою сторін. В цьому контексті, також необхідно мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Враховуючи наведене, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки не провів з працівником розрахунку в день звільнення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Згідно зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. На підставі наведеного вище, з відповідача в користь позивача слід стягнути всю суму заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Згідно з ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved