Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

18.03.2024 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0421 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:041:0143. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , вона являється спадкоємцем першої черги за законом, заповіт спадкодавець за життя не залишила, спадщину позивач прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Гончарової О.С., [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] її матері [PERSON] , у зв`язку з тим, що форма договору купівлі-продажу не дотримана та не відповідає законодавству, право власності не зареєстровано, а конкретна частка земельної ділянки не визначена. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача, Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за відсутністю не направляли, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належать: - 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3638, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі від 07.09.1998 року (1/4 частка) та на підставі рішення Ізмаїльського міського народного суду від 14.11.1983 року (1/2 частка); - 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0421 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:041:0143, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 260543757 від 08.06.2021 року. Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». При укладенні договору всі вимоги, передбачені\~ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Отже,\~реєстрація за\~ [PERSON] права\~власності на\~1/4\~частку житлового\~будинку з\~надвірними спорудами,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~здійснена відповідно\~до діючого\~на той\~час законодавства. Згідно технічної документації, виготовленої 25.01.2024 року ФОП [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що житловий будинок літ. А загальною площею 73,3 кв.м. та житловою площею 44,7 кв. м. було споруджено у 1976 році, інші об`єкти у період з 1976 року по 1990 рік. Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених\~Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127\~для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи викладене,\~суд вважає,\~що наявні\~в матеріалах\~справи докази підтверджують право власності [PERSON] , померлої [INFO] , на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був побудований до 05.08.1992 року. Щодо не визначення конкретної частки земельної ділянки площею 0,0421 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:041:0143, що належить спадкодавцю, суд зазначає наступне. Згідно\~ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2\~статті 370 ЦК України\~визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно\~статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] 3/4 частки та [PERSON] 1/4 частка, що підтверджено довідкою № 368 від 12.06.2024 року, виданою КП «Ізмаїльське МБТІ», а земельна ділянка площею 0,0421\~га,\~передана для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~ 5110600000:01:041:0143належить їм на праві спільної сумісної власності, частки співвласників у праві власності на земельну ділянку не виділені, однак враховуючи загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, частка у праві власності на об`єкт нерухомості повинна відповідати частці у праві власності на земельну ділянку. Тому визнається доведеним право власності спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0421 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:041:0143. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.11.2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77084521 від 24.05.2024 року, наданого приватним нотаріусом Гончаровою О.С., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 23.09.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.01.1993 року відділом РАЦС Ізмаїльського міськвиконкому, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідною будинковою книгою та довідкою № 13/05-12-5699 від 03.01.2024 року, виданою виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. № 12/02-14 від 18.01.2024 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що форма договору купівлі-продажу не дотримана та не відповідає законодавству, право власності не зареєстровано, а конкретна частка земельної ділянки не визначена. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved