Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-31 00:00:00

17.09.2024 до Софіївського районного суду надійшов позов Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Криворізької міської ради до [PERSON] ,третя особа\~без самостійних\~вимог:\~Комунальне підприємство\~"Криворізька\~міська клінічна\~лікарня №2"\~Криворізької міської\~ради,про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. В обґрунтування позову вказано, що вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року у справі №193/1853/23 відповідача [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину за ч. 2ст. 286 КК України. В результаті злочинних дій останнього військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації [PERSON] спричинені тяжкі тілесні ушкодження. З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» з 17.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 11.10.2023 та на його лікування витрачено кошти державного та місцевого бюджету у загальній сумі 44 329,56 грн, які відповідач повинен відшкодувати. Просить стягнути з відповідача витрачені на лікування потерпілого від злочину [PERSON] на користь держави кошти в особі Національної служби здоров`я України у розмірі 39217,60 грн, а в особі Криворізької міської ради в розмірі 5111,96 грн. Ухвалою суду від 20.09.2024 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає у повному обсязі. Від Національної служби здоров`я України, Криворізької міської ради та третьої особи у справі, пояснень щодо позову не надійшло. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. На підставі ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено,\~що вироком\~Софіївського районного\~суду Дніпропетровської\~області від\~05\~березня 2024\~року у\~справі №193/1853/23,\~який набрав\~законної сили\~05\~квітня 2024\~року,\~відповідно до\~якого [PERSON] \~визнано винуватим\~у вчиненні\~злочину,\~передбаченого ч.2\~ст.286\~КК України,\~та призначено\~\~йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України\~звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1(один) рік. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З отриманими внаслідок злочину тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР» 24 ліжко-днів у період з 17.09.2023 по 30.09.2023 та з 01.10.2023 по 11.10.2023, на його лікування витрачено кошти місцевого бюджету в розмірі 5111,96 грн, та кошти НСЗУ\~39217,60 грн, що підтверджується відповідними довідками, виданими КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР». Загальна сума витрат на лікування потерпілого склала 44329,56 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої злочином. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами коли порушуються інтереси держави. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи із змісту ч. 2 ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Судом встановлено причино-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками травмування потерпілого від злочину, тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Згідно з п. 2 вказаного вище Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Наданими КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» довідками-калькуляціями відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину підтверджується, що сума витрачених коштів за рахунок НСЗУ склала 39217,60 грн, а за рахунок коштів місцевого бюджету\~5111,96 грн. Вказані кошти відповідачем не відшкодовані. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, беручи до уваги, що обов`язок відшкодувати витрати на лікування покладений на відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1\~ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1\~ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені повністю, позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, тому 50 відсотків суми судового збору, який підлягав до сплати позивачем\~при зверненні до суду з позовом майнового характеру, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1514,00 грн.

Outcome: approved