Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

В провадженні Корабельного районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, в якій позивач просить суд виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 110 від 16.05.2019 року про народження [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем він перебував у шлюбних відносинах з 05.03.2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Проте, життя з відповідачкою не склалося. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.10.2022 року шлюб між ним та [PERSON] розірваний. Крім того, зазначеним рішенням з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2200,00 грн., щомісячно, починаючи з 13.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначив, що під час процедури розірвання шлюбу від відповідачки він дізнався, що не є батьком [PERSON] , що між позивачем і дитиною відсутня кровна спорідненість та між ними немає біологічного зв`язку. Спроби домовитися з відповідачкою про вирішення питання підтвердження біологічного батьківства позивача за спільною домовленістю, не дали позитивних результатів, а тому позивач вирішив звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~ 20.02.2023 року було відкрите загальне позовне провадження, копії названої ухвали суду направлені сторонам по справі. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позовну заяву. В судове засідання призначене на 02.10.2024 позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача адвоката Брюховецького М.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд вважає за необхідне зазначити, що у матеріалах справи містяться розписка відповідача про отримання нею копії позовної заяви разом з додатками до позовної заяви, а також заяви, в яких відповідач неодноразово просила суд відкласти розгляд справи для надання їй додаткового часу для написання відзиву на позовну заяву. Проте, відзиву на позовну заяву не надала, в судове засідання не з`явилася (а.с.26, 27, 33, 35). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Частинами 1,2 та 4 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 80 передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом установлено, що 05.03.2019 р. між сторонами зареєстрований шлюб, про що Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблений відповідний актовий запис № 65 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Вказаний шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.10.2022 р., ухваленого у цивільній справі № 488/1413/22 (провадження № 2/488/1047/22). Вказаним рішенням суду також вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] народився син, [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 16.05.2019 р. серії [NUMBER] . Як вбачається з наданого суду Свідоцтва про народження, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою суду від 31.01.2024 р. за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Брюховецького М.М. по вказаній справі була призначена судова генетична експертиза проведення якої було доручено експертам Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України. Проте, вказана експертиза проведена не була, про що свідчить Повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/115-24/3478-БД від 15.04.2024 р. у зв`язку з тим, що для проведення відбору порівняльних зразків відповідач разом з дитиною не з`явилася. Ухвалюючи рішення у даній справі суд виходить з такого. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Такі ж висновки надані ЄСПЛ у справі «Йевремович против Сербии», де судом під час розгляду скарги про встановлення батьківства застосовано положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зазначено, що суди при вирішенні цієї категорії спорів мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява №3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Законодавством України також визначено про необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, та інших осіб, так як задоволення позову про оспорювання батьківства призведе до скасування відповідних зобов`язань батьків перед дитиною. Так, за загальними положеннями Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 та 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини 1 та 2 статті 136 СК України). Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що дитина, [PERSON] , [INFO] , народився у зареєстрованому шлюбі, сторони по справі записані батьками дитини, що відповідає положенням ч. 1 ст. 122 СК України. Допустимих та достовірних доказів на спростування вказаного сторонами не надано. До наданих представником позивача скріншотів переписки у месенджерах між сторонами суд ставиться критично та вважає, що вказане свідчить про те, що між сторонами склались неприязні стосунки та має місце конфлікт. Доводи позивача щодо відсутності кровного споріднення по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , 2019 р.н., зводяться лише до припущення та не підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Суд доходить переконання, що виключення запису про батьківство [PERSON] як батька дитини, [PERSON] , [INFO] , призведе до порушення захисту прав та інтересів дитини, забезпечення такій дитині захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: dismissed