Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, 28 вересня 2020 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2022 у справі № 127/24384/22 шлюб розірвано. Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2021 у справі № 127/22567/21 з Відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, [PERSON] . Однак, Відповідач не виконував вказане рішення суду, не сплачував аліменти, тому у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2022 у справі № 127/14344/22, суд виснував про наявність вини Відповідача у виникненні заборгованості і стягнув неустойку (пеню) у розмірі 4000,00 грн. Розмір аліментів на дитину складає 1050,00 грн, з січня 2024 року - 1180,50 грн, що є меншим гарантованого державою мінімуму для дитини відповідного віку. Більше вказаної суми Відповідач самостійно, за власним бажанням, ніяким чином дитині не допомагає. Позивач звертає увагу суду на те, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.01.2022 у справі № 128/31/22 було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. Ухвалою від 28.03.2022 у цій же справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1) чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] ? За результатами судової експертизи Відповідач є біологічним батьком [PERSON] . Однак, представник [PERSON] в підготовчому засіданні підтримала подане письмове клопотання [PERSON] про призначення повторної судової експертизи, яке мотивоване тим, що згідно висновку експерта [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] з ймовірністю 99,9999999%, та [PERSON] має сумніви в правильності висновку експерта та не погоджується з його змістом, у зв`язку з чим просив суд призначити повторну судову молекулярно-генетичну експертизу у справі, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Ухвалою від 23.09.2022 у задоволенні клопотання [PERSON] відмовлено. Враховуючи зазначене вище, Відповідач не вважає себе батьком [PERSON] та відповідно себе поводить. Від того часу ставлення Відповідача до дитини не змінилось. З липня 2021 року, тобто, після того, як сторони почали проживати окремо, Відповідач жодного дня не приїжджав до сина, не цікавився його станом, розвитком, фінансово не допомагав, спеціально змінив мобільний номер телефону декілька разів. Всі питання щодо виховання сина вирішуються мною самостійно без участі Відповідача. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, взагалі не спілкується з дитиною (син не знає в дійсності хто є його батьком); не надає дитині доступу до різного роду цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина: з власної волі бажав виключити із свідоцтва про народження дитини запис про себе як про батька [PERSON] . Враховуючи вказане, позбавлення батьківським прав [PERSON] щодо [PERSON] буде в найкращих інтересах дитини, забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Вищевикладене і стало підставою для звернення позивача до відповідача з цим позовом до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано у Служби у справах дітей ВМР відповідний висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його спільного з позивачем сина. 10.04.2024 відповідач [PERSON] подав на адресу суду заяву. У заяві зазначив, що з моменту народження дитини позивач майже одразу забрала дитину, проживши з відповідачем лише декілька днів. Одразу після реєстрації народження дитини вона виїхала з дитиною до своїх батьків. До спілкування з дитиною позивач його практично не допускала, сімейних відносин на підтримувала. З огляду на поведінку позивача, останній не впевнений, що дитина його, не зважаючи на проведену експертизу. Матеріальний стан відповідача вкрай важкий, отримує лише пенсію по інвалідності. Враховуючи зазначене, а також те що позивач постійно провокує конфліктні ситуації та ініціює судові спори, відповідач вважає що для дитини буде психологічно краще, якщо позов про позбавлення батьківських прав буде задоволений. З огляду на викладене відповідач не заперечує щодо задоволення позову. Виконавчий комітет Вінницької міської ради 11.06.2024 надав суду висновок від 04.06.2024 за №01/00/011/138739, відповідно до якого Орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] , [INFO] . 19.06.2024 позивач [PERSON] подала клопотання про долучення доказів, а також додаткові пояснення у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом завчасно та належним чином. У відзиві зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи у його відсутність. Від представника Служби у справах Вінницької міської ради Томчук О.В. надійшла заява, у якій просила розглядати справу та виносити рішення у її відсутність, підтримала наданий висновок органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст.ст.19, 150, 151-154, 164-166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 28.09.2020 зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області складено відповідний актовий запис №4. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2022 справа №127/24384/22 шлюб між сторонами розірвано. 09.02.2023 Старшим державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову по ВП №66907167 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , за судовим наказом №127/22567/21 виданим 10.09.2021 Вінницьким міським судом, про стягнення аліментів. В матеріалах справи міститься звіт про здійснені відрахування та виплати щодо [PERSON] за постановою від 09.02.2023 ВП№66907167, виданого за виконавчим листом №7836, згідно якого вбачається розмір здійснених відрахувань по сплаті аліментів. Також суд дослідив розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом 127/22567/21. Згідно довідки №192 від 17.08.2021, виданої Громадською організацією «Садівничо-дачне товариство «Писарівський» [PERSON] і її неповнолітній син [PERSON] проживає за адресою матері: [ADDRESS] . [PERSON] працює на посаді інспектора з кадрів в ТОВ «Безпека Спрут» з 01.05.2023 по теперішній час на умовах неповного робочого дня, що підтверджується довідкою №09/24 виданою ТОВ «Безпека Спрут» від 29.05.2024. Крім того, [PERSON] з вересня 2019 року по теперішній час працює на посаді юрисконсульта та за суміщенням уповноваженою з антикорупційної діяльності Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області», що підтверджується довідкою №33/2-743 від 29.05.2024. Згідно інформації, наданої КЗ «ЗДО №21 ВМР» №05-01-14/15 від 01.03.2023 [PERSON] відвідує групу №2 КЗ «ЗДО №21 ВМР» з 22.08.2023. Мати дитини [PERSON] , цікавиться успішністю сина, з вихователями регулярно спілкується з приводу виховання та розвитку дитини. Артем завжди охайний, доглянутий. Дитину в заклад приводить і забирає лише мати та бабуся. Судом також досліджено копії оглядів [PERSON] лікарем-педіатром, з яких вбачається до дитина була на прийомі з мамою або з мамою і бабусею. Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 04.06.2024 №01/00/011/138739. Як слідує з висновку служба у справах дітей вважає за недоцільне позбавлення батька [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини мати [PERSON] стверджувала, що звернулася до суду з позовною заявою щодо позбавлення колишнього чоловіка [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , тому, що батько дитини [PERSON] жодної участі у житті та вихованні сина [PERSON] не бере, матеріально не допомагає, повідомила, що батько [PERSON] вважає, що [PERSON] не його рідна дитина і оспорював своє батьківство у суді. Мати дитини [PERSON] наполягала на позбавленні [PERSON] батьківських прав. Батько дитини [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`являвся, хоча був належно повідомлений про дату та спосіб розгляду даного питання, рекомендовані документи, які б підтверджували його участь у вихованні сина [PERSON] , не надав. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 25.04.2024 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, у сім`ї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини [PERSON] . На підставі вищезазначеного служба у справах дітей вважає за недоцільне позбавлення батька [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , він проявляє байдужість до нього, не приймає будь - якої участі в його житті, він не піклується про його навчання, фізичний та духовний розвиток. Крім того, як зазначив відповідач у своїй заяві - він має сумнів що [PERSON] є його сином, не зважаючи на проведену експертизу. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як слідує з Висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.06.2024 за №01/00/011/138739, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вважається недоцільним. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не виявляє бажання спілкуватися зі своїм сином на достатньому рівні, не бере участі у його вихованні, не цікавиться його інтересами, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування. При цьому суд звертає увагу на те, що висновок Служби ґрунтується виключно на тому, відсутні документи, які б вказували на злісне невиконання батьком встановлених законом батьківських обов`язків по догляду за дитиною. Однак враховуючи, те що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2021 року. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, він не бере участі у вихованні та утриманні сина, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від нього, виявляє байдужість до потреб дитини та щодо своїх батьківських прав, позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який відповідає інтересам дітей, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Суд враховує, що при зверненні до суду позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн, при цьому зважаючи на задоволення позову та визнання позову відповідачем, позивачці слід повернути з державного бюджету 484,48 грн судового збору сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] має другу групу інвалідності, відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №682606 від 06.11.2023. Зважаючи на те, що позов задоволено, а відповідач, як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, а відтак відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 484,48 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved