Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-04 00:00:00

04 липня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на утримання батьків. В обґрунтування позову представник зазначив, що позивач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , досяг пенсійного віку та має інвалідність 3 групи. Відповідачі є синами позивача, які відмовляються йому допомагати фінансово. Позивач має у власності житловий будинок в якому проживає та автомобіль, яким користується виключно для поїздок в магазин та лікарню. Іншого майна позивач не має. Єдиним джерелом доходу позивача є пенсія, розмір якої не дозволяє належно забезпечувати себе ліками та продуктами харчування. Позивач потребує постійного лікування після перенесеного у 2008 році інфаркту. Вказане лікування коштує більше трьох тисяч гривень щомісяця. Дружина позивача [PERSON] отримує замалу пенсію, аби допомагати утримувати сім`ю, оскільки сама хворіє і також потребує лікування. Відповідачі є працездатними, мають власний бізнес, а також нерухоме майно, яке може приносити дохід, мають достатньо можливостей, щоб допомагати своїм непрацездатним батькам. Посилаючись на те, що через низьку пенсію та стан здоров`я позивач неспроможний забезпечити своє життя, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 2000 грн з кожного від фактичної заробітної плати відповідачів щомісячно, починаючи з 03 липня 2024 року і довічно. 23 вересня 2024 року представник відповідача [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачів та рішенням Глобинського районного суду Полтавської області у задоволенні позову було відмовлено. Вказала, що [PERSON] не потребує матеріальної допомоги, через те, що має стабільне матеріальне становище. 05.11.2007 позивач придбав за договором купівлі-продажу будинок, загальною площею 229 кв.м, вартістю 2575601,40 грн. Розмір пенсії, що отримує позивач перевищує мінімальний прожитковий мінімум для особи відповідного віку, мати відповідачів також отримує щомісячно пенсію. Позивач отримує державну субсидію, що покриває витрати на сплату комунальних послуг за будинок. Доказів того, що батьки несуть будь які додаткові витрати не надано. Також позивач 16.10.2020 року придбав транспортний засіб Mersedes-benz, середня ринкова вартість аналогічного авто складає 8976,00 доларів США. Окрім іншого, після смерті своєї матері, [PERSON] , [PERSON] отримав у спадок готівкові кошти у розмірі 11550,00 доларів США, тобто батьки відповідачів мають грошові заощадження, що дозволяють їм самостійно забезпечувати всі свої матеріальні потреби. Мати відповідачів [PERSON] зверталася до суду з аналогічним позовом та рішенням Глобинського районного суду Полтавської області їй також було відмовлено у задоволенні позову, проте також повторно звернулася до суду із аналогічною позовною заявою. Ініціювання вказаних судових процесів зумовлено не потребою у матеріальній допомозі від синів, а наявністю конфліктів між сторонами щодо користування спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] , бабуся відповідачів, яка заповіла своє майно онукам [PERSON] та [PERSON] . До складу спадщини увійшла квартира у місті Дніпро, з приводу користування якої між відповідачами та [PERSON] виник спір. Крім того, відповідач [PERSON] є одруженим, має на утриманні двох малолітній дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного лікування та проходження курсів реабілітації, його дружина не працює у зв`язку з необхідністю постійного догляду за дитиною, у зв`язку з чим він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання батьків. Позивач та її представник, а також третя особа в судове засідання не з`явилися, в клопотанні адресованому суд представник просив проводити розгляд справи без їх участі, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи до суду не з`явився. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2024 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів ну утримання батьків відмовлено (а.с.61-62). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідачів у справі: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, розмір пенсії якого станом на жовтень 2023 року складає 3904,41 грн. В задоволенні позову судом відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо потреби у матеріальній допомозі, доказів на підтвердження того, що розмір доходів позивача не дозволяє йому забезпечувати нормальний рівень свого життя та того що позивач потребує сторонньої матеріальної допомоги, зокрема, останній отримує пенсію. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст. 205 СК України\~суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, така норма закріплена в ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових\~сукупності певних умов, а саме: мати або батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (постанови від 10.10.2018 у справі № 301/160/17, від 16.04.2018 р у справі № 759/1315/17). 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі\~2361 грн. Згідно з наявної у матеріалах справи копії Довідки МСЕ № 0002655 [PERSON] є інвалідом ІІІ групи (а.с.9). Відповідно до довідки про доходи №8789137727731345 від 01.07.2024 року позивач [PERSON] перебуває на обліку в Глобинському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію за віком розмір якої за період з липня 2023 року по лютий 2024 року становив 3904,41 грн, за період з березня 2024 року по червень 2024 року 4194,37 грн (а.с.12). Згідно Закону України Про прожитковий мінімум, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі - 2361,00 грн. Із наданої позивачем довідки про доходи, вбачається, що розмір його пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Отже, як встановлено судом, державою забезпечено необхідним утриманням [PERSON] на рівні, вищому від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Суд зауважує, що позивачем разом із позовною заявою не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат.\~ Крім того, судом встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з якою проживає у придбаному ними в період зареєстрованого шлюбу житловому будинку, [PERSON] , отримує розмір пенсії за віком в сумі 2361,00 грн (а.с.5,6,10,-11, 20-22). Згідно з виписки із медичної карти пацієнта №15447/23 [PERSON] встановлено діагноз: початкова катаракта, первинна В/КІВ глаукома правого ока. артифіакія, вторинна катаракта, первинна оперована В/К ІІІ С глаукома лівого ока та згідно виписки карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1471, діагноз: прогресуюча стенокардія ІІ-ІІІ фк. Постінфарктний кардіосклероз (2008). Хронічна аневризма серця. СН ІІА ФК ІІІ. Легенева гіпертензія І зі змішаною систолічною функцією. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадія, ступінь ІІ, ризик ІV. Хронічний панкреатит в стадії загострення. Виразкова хвороба в стадії ремісії (14, 15). Як вбачається зі списку ліків, рекомендованих [PERSON] призначеннями лікарів кардіолога, уролога та офтальмолога (по витягам з епікризів лікарень) станом на 14.05.2024, сума становить загалом 3288,83 грн (а.с.19). Водночас, суд зауважує, що доказів, які б містили дані щодо придбання позивачем зі списку ліків, суду надано не було. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано суду доказів стосовно щомісячного розміру понесених ним витрат на лікування, а також про те, що позивач має скрутне матеріальне становище, враховуючи те, що державою забезпечено його необхідним утриманням, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed