Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), у якому просить розірвати шлюб між сторонами, який було зареєстровано 02 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 1485. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що його подружнє життя з відповідачем не склалось, спільні інтереси у них відсутні, сторони мають різні погляди на життя, спільне господарство ними не ведеться з 2023 року, а шлюб має формальний характер. Зазначив, що його спроби відновити стосунки з відповідачем були безрезультатними, примирення та збереження шлюбу неможливі. В шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільна дитина проживає разом з відповідачем, між сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення проти позову. 04 жовтня 2024 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Враховуючи, що відзив на позовну заяву відповідачем не подавався, а позивач проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились, з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 02 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1485, на підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.10.2009 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). 26.09.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніконовою Г.В., умовами якого встановлено обов`язок відповідача сплачувати на користь відповідача кошти на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000 гривень щомісячно (а.с. 9). У зв`язку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та виник спір щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), зокрема ст. 112. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з ч.1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв`язку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини подружжя. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статті 112 СК України, та враховує загальні положення законодавства, на які посилався позивач у позовній заяві. Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки шлюб є добровільним і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За обставин, що зазначені позивачем у позовній заяві, сторони не мають спільних інтересів, а шлюб має формальний характер, збереження такого шлюбу суперечить інтересам позивача, а відтак, суд прийшов до висновку про те, що право позивача щодо припинення шлюбу підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved