Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

10.04.2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 38 569,17 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, надав послуги з постачання теплової енергії до нежилого приміщення № [NUMBER] ,\~яке знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~власником якого\~є [PERSON] 01.11.2021 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] укладений типовий індивідуальний договір №75200071 про надання послуги з постачання теплової енергії (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті підприємства). Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалюваного сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато та закінчено опалюваний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР). Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до розділу ІІІ Методики між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Відповідач свої зобов`язання із своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконав, внаслідок чого, за останнім утворилась заборгованість за період з\~01.11.2021 року по 29.02.2024 року в сумі 38 569,17 грн. З цих підстав, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 12.04.2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.06.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив, в якому останній зазначив, що жодними доказами не доведені обставини надання йому послуг з опалення. Приміщення, яке належить йому, було збудовано значно пізніше, ніж багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В приміщенні відсутнє централізоване опалення та транзитні труби, воно межує з багатоквартирним будинком тільки однією стіною, через яку не може здійснюватися обігрів. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315. Однак, в жодній з наведених позивачем таблиць, не зазначено загальної площі будинку та площі місць загального користування, що впливають на розрахунок енергії, що споживається. Відповідач вважає, що позивач має довести не тільки факт надання послуги, а й підтвердити обсяг наданої послуги у спірній період на заявлену у позові суму. Крім того, відповідач вважає, що індивідуальний договір №75200071 про надання послуги з постачання теплової енергії, є таким, що не базується на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволення позовних вимог Концерну «МТМ». Ухвалою суду від 12.08.2024 року визнано явку представника Концерну «МТМ» в судове засідання обов`язковою. В судовому засіданні представник позивача\~ [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, з підстав, наведених у ньому. Додатково зазначила, що приміщення [ADDRESS] є частиною вказаного будинку. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. Оскільки приміщення відповідача прибудоване до стіни будівлі, яка віддає тепло, воно є опалювальним. Нарахування за теплову енергію відповідачу були і до 2021 року, але вона не знає чи сплачував їх [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що відповідач не є споживачем послуг з теплопостачання, оскільки в приміщенні відсутні установки, які приєднані до трубопроводів будинку, в приміщенні забезпечується нормативна температура повітря за допомогою автономного опалення, докази чого містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 18.06.2024 року у судовому засіданні повідомив, що в будинку [ADDRESS] , яке належить йому на праві власності з 2012 року, прибудоване до стіни будівлі (в арці будинку), з окремими 2 входами. 2 поверх це також прибудова, а не переобладнана квартира. Обладнання та прилади Концерну «МТМ» у вказаному приміщенні відсутнє, опалення автономне тепла підлога. У попереднього власника не було відносин з Концерном «МТМ». Він також договір про надання послуг не підписував та не укладав. Рахунки на оплату послуг, у вигляді актів приймання-передачі послуг, почали надходити від позивача з 2022 року, які він повертав без підпису, так як фактично послуг від позивача не отримував. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку, що позов КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» не підлягає задоволенню, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~ Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, в до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежиле приміщення І та ІІ поверху (літ. А-9), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . В розрахунку основного боргу за договором №75200071 зазначено, що за адресою надання послуг, а саме: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 року по 29.02.2024 року обліковується заборгованість в розмірі 38\~569,17 грн. З матеріалів справи вбачається, що з липня 2022 року по березень 2024 року [PERSON] повертав акти взаємних розрахунків Концерну «МТМ» без підпису, у зв`язку з тим, що послуги не надавалися. Згідно вимог ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з … постачання теплової енергії, постачання гарячої води … Згідно ч.2 ст.6 вказаного Закону виконавцями комунальних послуг є: 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Частинами 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п.1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Відповідно до вказаних Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. 02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Згідно п.32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Пунктами п.35-37 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок побудований в 1976 році. Відповідно до акту державної технічної документації про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, державній технічній комісії, призначеної виконавчим комітетом ЗМР рішенням від 26.12.2003 року №453, пред`явлений закінчений будівництвом, а саме - кафе по [ADDRESS] (після реконструкції частини крізного проходу з будівництвом вбудованого кафе), збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим інспекцією ДАБК від 31.01.2003 року №65. Згідно характеристики нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , рік спорудження/реконструкції 2004, підлога тепла підлога; вид опалення місцеве. Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронний системи у сфері будівництва, загальна площа нежилого приміщення за вказаною адресою 159,3 м2; опалення місцеве. Тобто, з вказаного вбачається, що приміщення [ADDRESS] прийнято в експлуатацію через 28 років після будівництва самого будинку. Це приміщення фактично вбудоване у крізний прохід (в арці). Крім того, між приміщенням відповідача та будинком відсутній суміжний простір: тобто будь-який спільний прохід або пройом (дверний або віконний). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з аналізу наведених норм, предметом доказування у такій категорії справ, окрім іншого, має бути факт надання, використання комунальної послуги з постачання теплової енергії. Позивач не подав доказів з яких можна було б встановити факт надання комунальної послуги з постачання теплової енергії відповідачу, у зв`язку з чим, суд робить висновок про її недоведення. Суд зазначає, за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, для суду не мають наперед встановленої сили доводи та факти сторін, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України\~закріплено основне правило цивільного судочинства, яке здійснюється на засадах змагальності сторін. Також цією статтею встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. У справі Європейського суду з прав людини «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77). Суд не приймає доводи представника позивача, щодо знаходження квартири в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, тому вказане приміщення є опалювальним, так як приміщення, яке належить відповідачу побудоване значно пізніше ніж самий будинок та відсутні будь-які документи, що свідчать про приєднання його до централізованої системи опалення. Також, суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що оскільки приміщення відповідача прибудоване до стіни будівлі, яка віддає тепло, воно є опалювальним, з огляду на таке. Відповідно до\~п.\~3.10.СНиП ІІ-33-75, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР у справах будівництва від 20.10.1975 року №180 (які діяли станом на дату будівництва будинку), системи опалення, вид та параметри теплоносія, а також типи нагрівальних приладів слід передбачати з урахуванням теплової інерції огороджувальних конструкцій та у відповідності з характером і призначенням будівель та споруд. Розміщення нагрівальних приладів і трубопроводів теплоносія систем опалення слід передбачати так, щоб марні втрати тепла (через зовнішні огороджувальні конструкції за нагрівальними приладами та трубопроводами, а також від трубопроводів теплоносія в неопалюваних обсягах будівель та споруд) становили в сумі не більше 10% витрат тепла на опалення. Згідно з п. 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 (які діють на теперішній час), опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, а саме: а) утратою теплоти через огороджувальні конструкції; б) витратою теплоти на нагрівання зовнішнього повітря, що потрапляє у приміщення за рахунок інфільтрації або шляхом організованого припливу для вентиляції приміщень; в) витратою теплоти на нагрівання матеріалів, обладнання та транспортних засобів; г) надходженням теплоти, що регулярно надходить у приміщення від електричних приладів, приладів освітлення, технологічного обладнання, трубопроводів, людей та інших джерел. Отже, система опалення будинку проектується з урахуванням і витрат теплоти на нагрівання матеріалів, обладнання та транспортних засобів, відповідно витрати опалення на нагрівання самих матеріалів стояків труб, іншого обладнання є витратами теплоти, а не повноцінною послугою з теплопостачання, у зв`язку з чим позивач помиляється щодо факту надання послуг з централізованого опалення відповідачу, так як складовою частиною послуг з теплопостачання є досягнення мети - забезпечення нормативної температури у приміщенні. Враховуючи, що приміщення [ADDRESS] побудовано значно пізніше ніж сам будинок, та з урахуванням відсутності доказів про існування централізованого опалення у вказаному приміщенні, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed