Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

20 червня 2024 року адвокат Прокоф`єв Б.І. звернувся до суду із позовом в інтересах позивача [PERSON] , в якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7400,00 доларів США - основної заборгованості, 12044,81 грн (пені) та 1342,92 грн (3 % річних); 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі понесені судові витрати. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 14 квітня 2024 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 7400,00 доларів США, які зобов`язався повернути, як зазначено в розписці, до 25 квітня 2024 року. У встановлений строк відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості відповідач ніяким чином не реагує, лише постійно обіцяє повернути позику в повному обсязі. Станом на день звернення з даним позовом середній курс долара США становить 41,00 грн за 1 доллар США, отже, сума основного боргу становить 7400,00 ? 41,0 = 303400,00 грн. Крім того, сторони в розписці визначили, що у разі невиконання зобов`язання до 25.04.2024 [PERSON] має сплатити пеню в розмірі 5 % від суми заборгованості. Однак, розрахунок пені позивачем здійснено відповідно до ст.3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. За розрахунком позивача станом на 18.06.2024 розмір пені становить 12 044,81 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 1342,92 грн. Оскільки відповідач ухиляється від повернення коштів на вимогу позивача, то [PERSON] вимушений звернутися з даним позовом до суду задля примусового стягнення вищезазначених коштів. Відзив на позов відповідачем не подано. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач та його представник - адвокат Прокоф`єв Б.І. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача надано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, що відповідає положенню п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, судова повістка повернулася не врученою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, судовий виклик відповідачу [PERSON] вважається врученим належним чином. Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 квітня 2024 року [PERSON] надав в борг [PERSON] кошти в сумі 7400,00 доларів США, що підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем. Відповідач у розписці зазначив, що зобов`язується повернути кошти до 25 квітня 2024 року та у разі невиконання зобов`язання обіцяє виплатити пеню в розмірі 5 % від суми подобово (а.с. 28). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч.ч.1.2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Суд вважає, що надана позивачем розписка від 14.04.2024 є належним доказом укладення між сторонами договору позики на указану в ній суму 7400 доларів США, оскільки підтверджує як його укладення так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дату повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Жодних заперечень щодо укладення договору, складання розписки, доказів повернення боргу відповідач не надав. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто, таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 7400 доларів США. Таким чином вимоги щодо стягнення позики в розмірі 7400 доларів США суд вважає правомірними та обґрунтованими. В частині вимог про стягнення з [PERSON] 3 % річних від простроченої суми та пені в розмірі подвійної облікової ставки за період з 26.04.2024 по 18.06.2024, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ). У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18. Відповідно до указаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в силу закону позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за прострочення грошового зобов`язання, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця пені за таке прострочення. Такі платежі підлягають списанню позикодавцем. Таким чином три відсотки річних, нараховані в сумі 1342,92 грн та пеня, нарахована в сумі 12 044,81 грн не підлягають стягненню з відповідача, а тому вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору пропорційно до розміру позовних вимог в сумі 3034,00 грн. У позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 18.06.2024, позивач поніс судові витрати пов`язані із наданням правової допомоги у сумі 10 000,00 грн. (а.с.14). Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] до 6000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial