Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

18.03.2024 року до суду звернулась позивач, [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, [PERSON] 12.06.2024 року шляхом призначення повторного автоматичного розподілу судових справ справа передана на розгляд судді Петрюк Т.М. 28.06.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.06.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30.10.2024 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 30.10.2024 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 19 квітня 2008 року виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 13. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 19 квітня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 13. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З червня 2021 року вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство між ними не ведеться. Спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останнього року сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок, з квітня 2021 року до систематичного домашнього насилля з боку відповідача до неї та до дітей, та, як наслідок, до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Вона разом з дітьми потерпає від психологічного, економічного та фізичного домашнього насилля, про що є відповідні заяви до поліції від «04» червня 2021 року, «11» червня 2021 року, а також терміновий заборонний припис стосовно кривдника №148892 від 11.06.2021р. та справа №173/11/22 .(провадження №2-о/173/19/2022 рішення -Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців). Життя з відповідачем не склалося, бо, вважає, що у них різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, цінності та обов`язки а також систематичне домашнє насильство з боку відповідача. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, свідком яких нерідко ставали діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дітям душевні страждання, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивачка не з`явилася, позовну заяву не відкликала. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 19 квітня 2008 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких сторони записані батьками дітей. За доводами позивача судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства у 2021 році, що відповідачем не спростовується, тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду сімейних відносин стали різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, цінності та обов`язки а також систематичне домашнє насильство з боку відповідача. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати, а причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують шлюбних відносин і ведення спільного господарства та спільно не проживають. Позивачка настоює на розірванні шлюбу. Виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення сторін до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав добровільність. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про присвоєння прізвища після розірвання шлюбу судом не вирішується так як позивачка не змінювала прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням вини обох сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 605.60 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: approved