Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

24\~вересня 2024\~року [PERSON] \~(надалі\~також \~позивач,\~ [PERSON] )\~звернувся до\~Новосанжарського районного\~суду Полтавської\~області з\~позовом до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Сонаті» (надалі також відповідач, ТОВ «ФК «Сонаті»), треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович (надалі також третя особа-1, приватний виконавець Скрипник В.Л.), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна (надалі також третя особа-2, приватний нотаріус Сазонова О.М.), в якому просив визнати такими, що не підлягають виконанню: виконавчий напис нотаріуса, вчинений 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1122, щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованості в сумі 9179 грн 92 коп. (виконавче провадження № 66711600 від 07 вересня 2021 року); виконавчий напис нотаріуса, вчинений 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1123, щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованості в сумі 8850 грн 99 коп. (виконавче провадження № 66731357 від 07 вересня 2021 року). Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір та витрати за надання правничої допомоги. Рух справи Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с. 28-29). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] вказав, що оскаржувані ним виконавчі написи вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначив, що виконавчі написи вчинено за відсутності безспірної вимоги та документів, на підставі яких вчиняється виконавчий напис. Вказав, що він не отримував жодних повідомлень про наявність в нього заборгованості, а також вимог про погашення заборгованості на його адресу не надходило. Акцентовано увагу на відсутності відомостей щодо вчинення виконавчих написів на підставі оригіналів нотаріально посвідчених кредитних договорів, що не відповідає Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, у зв`язку з чим, оспорювані виконавчі написи нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. З огляду на викладене [PERSON] вважав оскаржувані виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з чим звернувся до суду. Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 30 вересня 2024 року направлялась на адресу відповідача. Відповідна ухвала отримана відповідачем 08 жовтня 2024 року (а.с. 33). З огляду на положення пункту 1 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі є врученою. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 08 жовтня 2024 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Правом подати\~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~у встановлений\~в ухвалі\~строк ТОВ\~«ФК «Сонаті» не скористалось. 23 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування зменшення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, представником вказано, що предмет спору в даній справі є нескладним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність позовної заяви не є значним, а тому заявлений розмір правничої допомоги є очевидно завищеним, не відповідає критерію реальності адвокатських послуг, критерію розумності їхнього розміру. Вказано про відсутність в матеріалах справи акта виконаних робіт. Прохальна частина клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу також містить вимогу про відмову у задоволенні позову, в обґрунтування якої відповідачем не наведено жодних аргументів (а.с. 34-35). Від третіх осіб пояснень щодо позовної заяви не надходило. Позивач в судове засідання, призначене на 29 жовтня 2024 року, не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 31). 28 жовтня 2024 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в які також просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі (а.с. 67). Представник відповідача - ТОВ «ФК «Сонаті» - в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 33). Відповідно до прохальної частини клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «Сонаті» (а.с. 35-зі звороту). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 32). Клопотань про відкладення судового засідання до суду приватний виконавець не надсилав, про причини неявки не повідомляв. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 39-66). Клопотань про відкладення судового засідання до суду приватний нотаріус не надсилала, про причини неявки не повідомляла. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Ізматеріалів справи вбачається, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 1122 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФК «Сонаті», якому ТОВ «ФК «Ел.Ен. Груп» відступило право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги № 07-12/20-S від 07 грудня 2020 року, якому в свою чергу, на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-31/F від 09 квітня 2020 року, відступлено право вимоги за кредитним договором Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0972/82/0049010 від 23 липня 2012 року, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , не виплачених у строк грошових коштів у розмірі 9179 грн 92 коп., що складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту 8512 грн 69 коп., процентів за користування кредитом 167 грн 23 коп., плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн 00 коп. (а.с. 17). 07 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем відкрито виконавче провадження ВП 66711600 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Сазонової О.М. № 1122 від 16 червня 2021 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «Сонаті» заборгованості в розмірі 9179 грн 92 коп. (а.с. 11-13). Також, ізматеріалів справи вбачається, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 1123 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФК «Сонаті», якому ТОВ «ФК «Ел.Ен. Груп» відступило право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги № 07-12/20-S від 07 грудня 2020 року, якому в свою чергу, на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-31/F від 09 квітня 2020 року, відступлено право вимоги за кредитним договором Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0972/82/0263319 від 23 грудня 2017 року, укладеним із Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] не виплачених у строк грошових коштів у розмірі 8850 грн 99 коп., що складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту 6762 грн 58 коп., процентів за користування кредитом 1207 грн 71 коп., простроченої заборгованості за пенею 380 грн 70 коп., плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн 00 коп. (а.с. 18). 07 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем відкрито виконавче провадження ВП 66731357 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу\~Сазонової О.М. № 1123 від 16 червня 2021 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «Сонаті» заборгованості в розмірі 8850 грн 99 коп. (а.с. 14-16). Судом встановлено, що виконавчі написи № 1122 та 1123 від 16 червня 2021 року вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Вважаючи, виконавчі написи № 1122 та 1123 від 16 червня 2021 року, вчинені приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу Сазоновою О.М., протиправними та такими, що не підлягають виконанню, [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до\~частин 1\~та 2\~статті 4\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 3.1. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з пунктом 3.2. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктом 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17 зазначив, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до пункту 1 вищевказаного Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, в пункті 2.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд виходить з наступного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Судом встановлено, що спірні виконавчі написи видані на підставі Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Разом із тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Оскаржувані виконавчі написи вчинені нотаріусом 16 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оспорюваних виконавчих написів приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така правова позиція була викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Відомостей про те, що оскаржувані виконавчі написи вчинені на підставі нотаріально посвідчених договорів, поданих нотаріусу, матеріали справи не містять. На спростування тверджень позовної заяви відповідачем не надано до суду доказів щодо факту укладення угод про відступлення прав вимоги за кредитним договором, додаткових угод з доказами повідомлення боржника про їх існування. Окрім того, суд вважає, що характер правовідносин, які склались між боржником [PERSON] та ТОВ «ФК «Сонаті», жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. Щодо зазначених обставин відповідач не скористався своїми процесуальними правами, визначеними статтею 43 ЦПК України подавати докази, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Доводи сторони позивача про те, що нотаріус при вчиненні виконавчих написів № 1122 та № 1123 від 16 червня 2021 року не переконався належним чином у безспірному розмірі сум, що підлягають стягненню за виконавчими написами з позивача на користь ТОВ «ФК «Сонаті», чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», є такими, що заслуговують на увагу. У своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Необхідно зазначити, що до суду не надано відповідачем інформації про те, що [PERSON] отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчих написів нотаріуса, а також доказів того, що нотаріусом, в свою чергу, було перевірено надіслання таких вимог і отримання їх позивачем. Не отримання вказаних вимог унеможливило подання [PERSON] нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчих написів або письмової згоди. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ТОВ «ФК «Сонаті», заявляло до [PERSON] будь-які вимоги про погашення заборгованості. [PERSON] не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчих написів нотаріуса. Також, суду не надано доказів того, що при вчиненні написів нотаріус отримував від банку та від позивача будь-які первинні документи щодо видачі кредиту, в тому числі й оригінали нотаріально посвідчених договорів, та здійснення їх часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірними. Таким чином, з наданих суду документів не вбачається, що на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилась у безспірності вимог ТОВ «ФК «Сонаті» до [PERSON] та вчинила виконавчі написи в порушення вимог частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчих написів, вчинених 16 червня 2021 року за № 1122 та № 1123, такими, що не підлягають виконанню, а тому вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211 грн 20 коп. судового збору. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання юридичних (адвокатських) послуг № 96 від 20 вересня 2024 року (а.с. 19-20), в якому\~вказано,\~що гонорар\~адвоката становить\~5000\~грн, копію\~ордера на\~надання правової\~допомоги серії\~ від\~20\~вересня 2024\~року (а.с.\~21),\~копію свідоцтва\~про право\~на зайняття\~адвокатської діяльністю\~№ 150\~від 03.08.1993\~(а.с.\~22), квитанцію № 96 від 20.09.2024 (а.с. 23) на підтвердження факту оплати наданих адвокатом послуг на суму 5000 грн, попередній розрахунок виконаних робіт (а.с. 24), в якому вказано, що година роботи адвоката становить 1000 грн, 5 годин роботи становить 5000 грн. Відповідно до клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «Сонаті» (а.с. 34-35), відповідач просив відмовити позивачу у стягнення витрат на правову допомогу. В обґрунтування такого клопотання ним, зокрема, вказано, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є неспірним зі складністю справи та непропорційним до предмета позову, обсягом наданих адвокатських послуг заявнику та не відповідає критерію розумності та необхідності таких витрат. Просив відмовити у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19). Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved