Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 23.07.2024 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності, остаточно уточнивши позовні вимоги 28.10.2024, мотивуючи тим, що 19.11.2008 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І., зареєстрований в реєстрі за № 6506. Будучи власницею житлового будинку з надвірними спорудами, позивачка звернулася до проектної організації з приводу розробки документації на земельну ділянку з метою приватизації, проте виявилося, що земельна ділянка площею 0,2353 га свого часу була оформлена на [PERSON] та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 453653 від 24.03.2010. Вважає, що при відчуженні будинку до нового власника переходить право власності на земельну ділянку, тому за нею необхідно визнати право власності на спірну земельну ділянку. Аргументи учасників справи Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 28.10.2024 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 23.10.2024 позов визнає, просить справу розглядати за її відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом 19.11.2008 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І., зареєстрований в реєстрі за № 6506, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.11.2008 № 21003240, згідно якого [PERSON] є власницею (1/1 частки) житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,2353 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Державного акту серії ЯК № 453653 від 24.03.2010. Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в редакції станом на день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку (31.05.2005) та ст. 377 ЦК України аналогічного змісту, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. У підпункті ґ) пункту 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» судам роз`яснено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, оскільки забезпечує цивільний оборот вказаних об`єктів з урахуванням природи речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, та обов`язковість переходу права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню.

Outcome: approved