Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-05 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 15.01.2024 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь завдану малолітньому [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 120\~451 грн 27 коп та моральну шкоду в розмірі 75\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2023 близько 18 год 30 хв його малолітній син [PERSON] , [INFO] , знаходився в гостях у баби та діда, які проживають по [ADDRESS] . Коли дитина вийшла за хвіртку на вулицю Південна та перебувала біля свого двору, тоді на нього було здійснено напад собаки, зовні схожого на бійцівську породу «Бультер`єр англійський стафордширський». Власницею собаки є відповідачка [PERSON] , яка утримує тварину та здійснює за ним нагляд на подвір`ї домоволодіння [ADDRESS] спочатку гарчав на дитину, а потім двічі вкусив за праву ногу, чим завдав малолітньому [PERSON] дві укушені рани правої ноги в ділянці стегна та гомілки. Крім того, коли собака вперше вкусив дитину, то потяг його за ногу, від чого дитина впала вперед обличчям та травмувала передні зуби. З цього приводу був здійснений виклик працівників поліції, які зафіксували факт нападу собаки на дитину та стосовно [PERSON] склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.154 КУпАП. Після цієї події малолітнього [PERSON] направлено до медичного закладу, де він був оглянутий лікарями та йому надана відповідна допомога. До цього часу відповідачка, як власниця собаки, шкоду, завдану дитині, не відшкодувала, та не вибачилася. У зв`язку з травмуванням дитини їм завдано значну матеріальну та моральну шкоду. Понесені ним та його дружиною витрати на лікування сина вже становлять 5\~201 грн 27 коп. Крім того, лікування (реставрація) постійних зубів дитини оцінена стоматологічною клінікою у 10\~250 грн, а оперативне втручання для видалення рубцевої деформації нижніх кінцівок дитини обійдеться в 105\~000 грн. В свою чергу, нападом собаки дитині також завдано моральну шкоду, оскільки малолітній [PERSON] пережив гостру стресову ситуацію та відчув сильний фізичний біль, досі наляканий тією подією, відчуває страх та при виді будь-якої собаки наново переживає скоєний на нього напад. З цього приводу дитині було надано консультацію лікаря та рекомендовані зайняття з психологом. За сплином тривалого часу, наслідки події з нападом собаки погано впливають на дитину та проявляються, зокрема, у виді постійного страху. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачка та її представник адвокат Урсаленко О.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вирішуючи питання можливості розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника, суд виходить з наступного. Згідно з п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Будучи повідомленою про судове засідання, яке було призначене на 07.10.2024, відповідачка вперше у таке не з`явилася. Її представник - адвокат Урсаленко О.М., будучи присутнім в судовому засіданні, подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що відповідачка захворіла. При цьому зауважив, що продовжувати розгляд справи за відсутності відповідачки неможливо. В дане судове засідання відповідачка також не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про дату, час і місце проведення судового засідання відповідачка в порядку ч.5 ст.130 ЦПК України повідомлена через свого уповноваженого представника - адвоката Урсаленка О.М., діючого на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №42 від 06.02.2024, який повідомлений про розгляд справи в порядку ч.6 ст.128 ЦПК України, якою встановлено, що судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи. За змістом ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (ч.8 ст.128 ЦПК України). Судова повістка про виклик в судове засідання на 13 год 30 хв 06.11.2024 доставлена адвокату Урсаленку О.М. 07.10.2024. що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с.182). В свою\~чергу,\~представник відповідачки\~-\~адвокат Урсаленко\~О.М.\~в дане\~судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином в порядку ч.6 ст.128 ЦПК України,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив. Разом з цим, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що відповідачка та її представник належним чином повідомлені про дане судове засідання, підстави для відкладення розгляду справи, які визначені ч.2 ст.223 ЦПК України, відсутні, тому суд, на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідачки та її представника. В судовому засіданні, що відбулося 27.03.2024, відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що вина відповідачки в законному порядку, зокрема рішенням суду, не доведена. Протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.154 КУпАП, складений стосовно [PERSON] за фактом, на підставі якого позивач звернувся до суду, уповноваженим органом не розглянутий. Відповідачка також зазначила, що ввечері її собака не міг покусати малолітнього [PERSON] , оскільки собака відірвався з прив`язі в обідню пору, весь час бігав біля неї, коли вона поралася у дворі по господарству, а потім вона його прив`язала. Після цього собака весь час був прив`язаний, з двору на вулицю не вибігав. Пояснення від її імені, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, вона не писала, підписувала їх без окулярів, під час відібрання пояснень працівнику поліції вона говорила зовсім інше. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області. В день події, 10.06.2023, він у складі слідчо-оперативної групи перебував на чергуванні, коли надійшло повідомлення про те, що собака покусав дитину на [ADDRESS] . Коли він разом зі слідчим прибули на місце події, то побачили хлопчика 10 років, який повідомив, що гуляв на вулиці, коли до нього підбіг великий собака і напав на нього, вкусивши за ногу. Вони спитали у дитини, чи може він їм показати де це відбулося, на що хлопчик разом з батьками провів їх далі по вулиці та показав на двір, де проживає [PERSON] . Біля цього двору булу великі кущі, також там вони побачили сліди волочіння, прим`яту траву. Велика О.Ф вийшла з двору, у неї на подвір`ї вони побачили собаку на прив`язі. На запитання чи бігав її собака, [PERSON] відповіла, що бігав, але він вже на ціпку. Вони хотіли його роздивитися поближче, але собака великий, агресивний, тому вони далеко не заходили, через паркан побачили, що собака у дворі, на прив`язі. Він був світлий з коричневим окрасом. Дитина вказала саме на цю собаку. Далі він відібрав від [PERSON] пояснення, під час яких вона сказала, що хотіла б, щоб вона та батьки дитини на наступний день поїхали до ветеринара з метою огляду собаки та здачі аналізів на предмет інфекційних хвороб. Протокол вони не складали, оскільки їх складають дільничні, ними тільки були відібрані пояснення від батьків, дитини та [PERSON] . Ці матеріали потім були передані до чергової частини відділу поліції. Під час відібрання пояснень від [PERSON] остання визнавала, що це її собака, спочатку казала, що собака був прив`язаний, а коли він їй зауважив, що собака бігав, то вона сказала «ну так, я його прив`язала». Пояснення були написані його рукою, перед підписанням [PERSON] їх прочитала, зауважень не висловила. Порода собаки була записана за слів [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її мати живе поруч з будинком баби та діда дитини. В той день ввечері вона та її чоловік на машині привезли мати додому і коли збиралися їхати, сидячі в машині побачили, як в цей час вийшла дитина та пішла по дорозі. До неї підбіг собака та почав гавкати, дитина протягнула руку, наче хотіла заспокоїти, однак собака різко хватає дитину за ногу і почав тягнути на себе, тягнув в бік подвір`я до кущів. На вулиці в цей час нікого не було, власниця собаки не виходила. Її чоловік швидко завів машину і поїхав до дитини. Різко пригальмувавши біля них, він спугнув собаку. Тоді вони одразу вискочили з машини, схопили та занесли в неї дитину, почали питати, де він живе. Хлопчик плакав, почав пояснювати, що поруч живе бабуся. Чоловік залишився з дитиною в машині, а вона забігла у двір до баби хлопчика, все пояснила та запропонувала відвезти дитину в лікарню, оскільки його права нога страшно виглядала, було багато крові. Доставивши хлопчика в приймальне відділення, вони поїхали додому. Також пояснила, що собаку вона добре бачила, тварина висока, коричневого кольору з помаранчевими плямами, проживає на подвір`ї, біля якого багато чагарників. Точної адреси не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що того дня він разом з дружиною привезли додому тещу, яка проживає по [ADDRESS] . В цей час повз проходив маленький хлопчик і він побачив, як з двору неподалік вибіг собака та почав гавкати на дитину. Він зупинився, собака гавкати перестав, далі хлопчик зробив два кроки і собака знову почав на нього гавкати, дитина протягнула до тварини руку, здалося, наче хотів заспокоїти, однак в цей момент собака кинувся на нього і почав тягати дитину з боку в бік. Він сидів машині за 150 метрів від них і побачивши це, одразу завів машину та швидко поїхав до дитини. Вибігши з неї, вони з дружиною відігнали собаку, підняли дитину та побачили, що у нього розірвані нога та рука, було багато крові. Вони його посадили в машину та повезли додому, хлопчик показав куди їхати. З будинку вибігли баба та дід хлопчика, тоді вони запропонували відвезти його в лікарню, на що родичі погодилися. Собака, який покусав дитину, зовні схожий на породу «боксер», плямистий, з рудими, чорними та білими плямами. Цей собака вибіг з двору, біля якого знаходяться кущі, він знаходиться неподалік від будинку хлопчика. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали цієї справи та матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] №389/2524/23 (провадження №3/389/457/24), з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] . Відповідачка має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 10.06.2023 звернувся до відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію, в якій повідомив, що близько 19 год 00 хв 10.06.2023 його сина [PERSON] покусав собака сусідів, які мешкають по [ADDRESS] . Дане повідомлення зареєстроване до ІКС ІПНП відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за №5106 від 10.06.2023. При опитуванні 10.06.2023, в присутності батька, малолітнього [PERSON] останній повідомив, що він мешкає по [ADDRESS] . Близько 18 год 30 хв 10.06.2023 він вийшов на двір чекати свого друга. В цей час з дірки через ворота по [ADDRESS] вийшов собака, почав на нього гарчати та побіг до нього. Спочатку собака вкусив за праву ногу та почав тягнути до краю дороги, потім відпустив та вкусив за ту саму ногу нижче. В цей час під`їхала машина, з якої вискочили чоловік та жінка, собака злякався і втік. Також зазначив, що цей собака змішаної породи пітбуля зі звичайним собакою, коричневого кольору з білими плямами. При опитуванні 10.06.2023 батька малолітнього [PERSON] [PERSON] (позивача у справі) останній повідомив, що 10.06.2023 його син був в гостях у баби по [ADDRESS] . Вийшовши на вулицю, на нього під час прогулянки напав собака та наніс тілесні ушкодження. Згодом було з`ясовано, що собака з домоволодіння по [ADDRESS] . При опитуванні 10.06.2023 [PERSON] (відповідачки у справі) остання повідомила, що проживає разом з чоловіком по [ADDRESS] , у них на подвір`ї проживає пес породи «стафордширський тер`єр» 3 років, який прив`язаний на ціпок. 10.06.2023 їй повідомили, що собака покусав хлопчика і вона виявила, що собака відчепився від ціпка, тому вона його знову прив`язала. Собака вибіг з двору через дірку в паркані. Зобов`язувалася провести обстеження у ветеринарів. За результатами розгляду заяви [PERSON] від 10.06.2023 керівником органу досудового розслідування не встановлено підстав для внесення відомостей за даним фактом до ЄРДР, оскільки в цій події вбачаються ознаки адміністративного правопорушення. Стосовно [PERSON] ДОП відділу поліції №1 (м.Знам`янка) 14.06.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №235744, згідно з яким 10.06.2023 близько 18 год 30 хв собака породи «Американський стафордширський тер`єр», яка належить [PERSON] , на вулиці біля будинку за адресою: [ADDRESS] , вкусив за ногу [PERSON] , що спричинило тілесні ушкодження, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.154 КУпАП. За вказаним фактом постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2024 у справі №389/2524/23 (провадження №3/389/457/24) [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Зазначене судове рішення набрало законної сили, при цьому воно оскаржувалося в апеляційному порядку, однак постановою Кропивницького апеляційного суду від 24.05.2024 [PERSON] відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаною вище постановою Знам`янського міськрайонного суду від 30.04.2024 встановлено, що [PERSON] у вказані в протоколі час та місці та за вказаних у ньому обставин, вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП. [PERSON] , будучи власником собаки породи «Американський стафордширський тер`єр», про що вона сама вказувала, мала б виключити можливість самовільного виходу собаки з двору, в якому вона утримується, та вжити необхідних заходів щодо попередження втечі собаки задля гарантування безпеки для оточуючих. Таким чином суд вважає встановленим, що 10.06.2023 близько 18 год 30 хв собака, власницею якого є [PERSON] , на вулиці біля будинку за адресою: [ADDRESS] , вкусив за ногу [PERSON] , [INFO] , що спричинило заподіяння шкоди його здоров`ю. Крім того,\~показами свідків,\~наданими під\~час розгляду\~цієї справи,\~також підтверджується,\~що саме\~собака,\~належна [PERSON] ,\~ [INFO] \~вкусивмалолітнього [PERSON] . Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] 10.06.2023 о 19 год 05 хв звертався в приймальне відділення КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка», де встановлено діагноз: укушена рана лівого коліна, проведено ПХО ран, без госпіталізації, що підтверджується витягом із журналу реєстрації амбулаторних хворих вказаного медичного закладу за період з 19.04.2023 до 16.07.2023. Згідно з довідкою КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» №277 від 15.06.2023 малолітній [PERSON] з 10.06.2023 знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом: укушені рани на правій гомілці та п/з правого стегна, б/синдром. З витягів з амбулаторної картки малолітнього [PERSON] вбачається, що 12.06.2023 він звертався до лікаря-травматолога зі скаргами на біль в ділянці правої гомілки та п/з правого стегна внаслідок укусу 10.06.2023 собаки. Лікарем проведено ПХО ран та надані рекомендації. При повторному огляді лікарем ортопедом-травматологом 15.06.2024 проведено перев`язку. Також малолітній [PERSON] 12.06.2023 звертався до лікаря ортопеда-травматолога КНП «Консультативна поліклініка», яким встановлено діагноз: вкушені рани в ділянці правого колінного та гомілковоступеневого суглоба, про що свідчить висновок лікаря від 12.06.2023. Крім того, малолітній [PERSON] відвідав лікаря-стоматолога КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка», де йому встановлено діагноз: травматичний періодонтит, травматичний скол ріжучого краю, що підтверджується довідка лікаря від 13.06.2023. Надалі, лікарем-стоматологом 14.06.2023 дитині проведено адгезивну реставрацію бічного зубу, про що свідчить запис №40983168/1 від 14.06.2023. З 15.06.2023 малолітній [PERSON] лікувався амбулаторно у лікаря-психіатра КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» з діагнозом: гостра стресова реакція. Лікарем надані рекомендації: робота з психологом, психотерапія, що підтверджується довідкою лікаря від 15.06.2023. Також малолітній [PERSON] 26.12.2023 звертався до Стоматологічного кабінету ТОВ «Багіта», де була проведена дитяча консультація та зроблено ОПТГ (стоматологічний панорамний знімок зубних рядів), внаслідок чого клінікою було проведено попередній розрахунок вартості необхідного лікування. Крім того, малолітній [PERSON] 27.12.2023 пройшов консультацію у ТОВ «Клініка 311», де йому встановлено діагноз: рубцева деформація нижніх кінцівок після укусу собаки, та рекомендовано оперативне втручання з визначенням попередньої вартості надання таких послуг. Так, згідно з ч.ч.2, 3 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №235744 зазначено та постановою Знам`янського міськрайонного суду від 30.04.2024, яка набрала законної сили, встановлено, що за ногу малолітнього [PERSON] вкусив собака породи «Американський стафордширський тер`єр», що належить [PERSON] . Під час розгляду в суді зазначеного протоколу [PERSON] вказала, що у домогосподарстві утримує собаку породи «Американський стафордширський тер`єр». В ході\~розгляду цієї\~справи породу\~належної їй\~собаки відповідачка\~не оспорювала. Відповідно до Переліку небезпечних порід собак, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1164 від 10.11.2021, собака породи «Тер`єр американський стафордширський» відноситься до переліку небезпечних порід собак. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Зазначене також передбачено п.п.4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (в тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відносини, що виникають в результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому, необхідно враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. За положеннями ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В ч.5 ст.319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. Утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст.68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові. В цій же статті Закону міститься визначення терміну «домашня тварина». Домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі. Відповідно до ч.ч.5, 6, 8 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно з ч.4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Отже, вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину, повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну. Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що дії відповідачки [PERSON] були неправомірними, між ними та завданою шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а власник джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, відповідає за завдану шкоду відповідно до норм ЦК України. Так, дослідженими судом доказами встановлено, що саме відповідачка [PERSON] станом на 10.06.2023 була власницею та особою, яка утримувала собаку, який в день події напав та вкусив за ногу малолітнього [PERSON] , [INFO] , що спричинило\~заподіяння шкоди\~його здоров`ю.\~Зазначенепідтверджується поясненнями свідків, матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а також постановою суду за результатами розгляду адміністративного протоколу. При цьому, відповідачка не надала жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення шкоди, надавши, в свою чергу, на підтвердження цих обставин суду належні, допустимі та достовірні докази, які узгоджуються між собою та свідчать про те, що на малолітнього сина позивача здійснив напад собака, який належить відповідачці. Доводи відповідачки, що ввечері її собака не міг покусати малолітнього [PERSON] , оскільки собака відірвався з прив`язі в обідню пору, після чого був знову прив`язаний, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищевказаними доказами, а доказів протилежного відповідачка суду не надала. Первинні пояснення [PERSON] , надані в день події, повністю узгоджуються з поясненнями хлопчика, та відповідають встановленим обставинам справи. Доводи відповідачки про те, що пояснення від її імені, які були написані працівником поліції та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, вона підписувала без окулярів, і працівнику поліції вона говорила зовсім інші обставини, за відсутності їх підтвердження належними доказами судом розцінюється як спосіб захисту з її боку та намагання уникнути відповідальності. Власноручний підпис ідентифікує автора та слугує задля підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена з документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання та надає документу юридичну силу. Підписуючи документ, особа повинна усвідомлювати наслідки його підписання. Крім того, заперечуючи проти позовних вимог, єдиним доводом представника відповідачки було те, що вина відповідачки в законному порядку, зокрема рішенням суду, не доведена. Проте, як вже зазначалося судом, вина відповідачки встановлена постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.04.2024 у справі №389/2524/23 (провадження №3/389/457/24). На переконання суду, наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують наведені позивачем обставини та є підставою для висновку про доведеність позивачем факту отримання його малолітнім сином тілесних ушкоджень 10.06.2023 саме внаслідок укусу собаки, належної відповідачці, яка, будучи володільцем джерела підвищеної небезпеки, не виконала свого обов`язку не використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, та вживати заходів, що є необхідними для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання права власності на собаку господарем. Отже, відповідачка на підставі ст.1187 ЦК України повинна відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу її собаки. Разом з тим,\~розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності в частині стягнення з відповідачки майнової шкоди\~в\~розмірі 120\~451 грн 27 коп,\~суд\~дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного. Обгрунтовуючи вимоги\~про стягнення майнової шкоди,\~позивач посилався на те,\~що він поніс майнові витрати\~в розмірі 5\~201 грн 27 коп на лікування та обстеження його малолітнього сина. Крім того, майбутнє лікування (реставрація) постійних зубів дитини оцінена стоматологічною клінікою в 10\~250 грн, а оперативне втручання для видалення рубцевої деформації нижніх кінцівок дитини обійдеться в 105\~000 грн. Поряд з цим, відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як передбачено ст.76 ЦПК України,\~ доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст.77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Необхідно зауважити, що ушкодження здоров`я малолітнього [PERSON] 10.06.2023 внаслідок укусу собаки встановлено судом та підтверджується, зокрема, витягом із журналу реєстрації амбулаторних хворих КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» за період з 19.04.2023 до 16.07.2023; довідкою вказаного медичного закладу №277 від 15.06.2023; витягами з амбулаторної картки малолітнього [PERSON] ; висновком лікаря ортопеда-травматолога КНП «Консультативна поліклініка» від 12.06.2023; довідкою лікаря-стоматолога від 13.06.2023; ЕIС записом №40983168/1 від 14.06.2023, які містяться в матеріалах справи. Згідно з долученими до матеріалів справи доказами позивачем на лікування було витрачено 5\~201 грн 27 коп, що стороною відповідача не оспорювалося. Оскільки позивачем підтверджено понесення витрат в розмірі 5\~201 грн 27 коп на лікування його малолітнього сина у зв`язку з травмуванням через собаку відповідачки, тому такі витрати підлягають стягненню з останньої. В свою чергу, матеріали справи не містять належних доказів того, що позивач поніс витрати на лікування (реставрацію) постійних зубів малолітнього [PERSON] в розмірі 10\~250 грн, а також витрати на проведення оперативного втручання для видалення рубцевої деформації нижніх кінцівок дитини в розмір 105\~000 грн. При цьому, позивачем зазначено і матеріалами справи підтверджено, що розмір таких витрат випливає з попередніх розрахунків медичних закладів по вартості лікування, які позивачем не оплачені, а такі послуги планується отримати в майбутньому. Отже, у зв`язку з не доведенням реального понесення витрат в розмірі 115\~250 грн, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки 75 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Обґрунтовуючи завдану матеріальну шкоду позивач зазначив, що внаслідок нападу собаки його син пережив гостру стресову ситуацію та відчув сильний фізичний біль, досі наляканий тією подією, відчуває страх та при виді будь-якої собаки наново переживає скоєний на нього напад. За сплином тривалого часу, наслідки події з нападом собаки погано впливають на дитину та проявляються, зокрема, у виді постійного страху. З цього приводу дитині рекомендовані зайняття з психологом. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п.9). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З наявних у справі, проаналізованих вище доказів, підтвердженим та доведеним є факт ушкодження здоров`я малолітнього [PERSON] внаслідок укусу собаки, яка належить відповідачці. При визначенні розміру заподіяної малолітньому [PERSON] моральної шкоди суд враховує характер, обсяг та глибину моральних та душевних страждань, які зазнав [PERSON] , тривалість цих страждань, глибину пережитих страждань від больових відчуттів, пережитий стрес, рівень порушення звичайного ходу життя, час для відновлення психоемоційного стану та загоєння тілесних пошкоджень, характер правопорушення, допущеного відповідачкою. За таких обставин суд дійшов висновку, що малолітньому [PERSON] завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідачки, як володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки остання, допустивши порушення утримання собаки, заподіяла дитині таким невиконанням своїх обов`язків тілесні ушкодження, при цьому не довела, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Проте, суд вважає, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань малолітнього [PERSON] , вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди на суму 25 000 грн, що, на думку суду, є справедливим і достатнім з огляду на встановлені обставини. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає\~детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем заявлено про стягнення з відповідачки на його користь 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких зазначено в попередньому розрахунку. Разом з цим, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем таких витрат суду не надано, тому в їх відшкодуванні необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений ним за звернення до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 395 грн 54 коп. Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому вжиті ухвалою суду від 17.01.2024 у справі №389/114/24 (провадження №2-з/389/3/24) заходи забезпечення позову відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, підстави для їх скасування на даний час відсутні.

Outcome: partial