Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

28.08.2024 року до суду звернувся представник: адвокат Лобаченко О.В. в інтересах [PERSON] з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визначення права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що з 07.09.1988 року позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] на правах найму житлового приміщення. Квартира є комунальною власністю територіальної громади м. Запоріжжя. На даний час разом з нею у квартирі зареєстровані та проживають її донька та син (треті особи). У 2023 році позивач звернулася до Департаменту управління житлово-комунальним господарством ЗМР із заявою про надання копії корінця обмінного ордера на квартиру [ADDRESS] . У відповіді №Д-0317 від 16.02.2023 року Департамент управління житлово-комунальним господарством ЗМР зазначив, що Департаменту передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994 року, у зв`язку з цим запитувану інформацію надати не можливо. Також, у 2023 році вона звернулася до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою щодо приватизації зазначеної квартири. Однак листом № Д-220 від 15.03.2023 року заступника голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у проведенні приватизації було відмовлено, так як відсутня копія ордеру про надання житлової площі. Звернувшись до Державного архіву Запорізької обласної державної адміністрації позивач отримала відповідь № 05-07/Д-554 від 23.03.2023 року про те, що ордери на квартири, документи Бюро обміну жилої площі м. Запоріжжя на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з цим надати копію ордеру на запитувану квартиру немає можливості. В позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо приватизації квартири, оскільки не має змоги надати копію ордеру. Відсутній у позивача ордер не має істотного значення, як доказ правомірного користування квартирою, оскільки документів, що надавались позивачем відповідачу для проведення приватизації, достатньо для підтвердження факту правомірної реєстрації і користування квартирою протягом тривалого часу. Прохали зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району прийняти від [PERSON] пакет документів за відсутності ордера про надання житлової площі та провести приватизацію квартири [ADDRESS] , та прийняти рішення щодо приватизації квартири відповідно вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 30.08.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 21.10.2024 року до суду звернувся представник відповідача за довіреністю [PERSON] з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що правові основи приватизації житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396. Згідно п.17 Положення передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Позивач звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Листом районної адміністрації від 15.03.2023 року № Д-220 їй було відмовлено у оформленні приватизації з посиланням на п.18 Положення з підстав відсутності копії ордеру на жиле приміщення. Тобто, позивачу роз`яснено, що для приватизації необхідно надати всі передбачені законодавством документи без виключення. Вказаним Положенням передбачено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви на приватизацію квартири, в тому числі і копія ордеру на жиле приміщення. В даному випадку ситуація ускладнюється тим, що Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року № 56 не було передбачено надання органу приватизації копії ордеру. Тобто, громадяни з початку процесу приватизації державного житлового фонду, а саме з 01.01.1993 року по 2009 рік не зберігали ордери про надання житлової площі. Тому орган приватизації правомірно змушений був відмовити в оформлені права власності на вказану квартиру. В цілому погоджуються щодо наведених позивачем обставин про неможливість реалізувати своє право приватизувати житло у зв`язку з відсутністю чіткого правового регулювання взаємовідносин органу приватизації та громадянина при втраті або неможливості отримання документів. Районна адміністрація не заперечує того факту, що позивач та треті особи вселені до квартири на законних підставах, зареєстровані та фактично проживають, законність їх проживання ніхто не оспорює, а відсутність ордеру на право вселення в житлове приміщення позбавляє їх реалізувати право на приватизацію, та враховуючи, що у позивача та третіх осіб є всі необхідні документи для проведення приватизації, крім ордеру, який вони не можуть надати з незалежних від них причин, відсутній механізм вирішення вказаного питання у позасудовому порядку. Вважають, що позовна вимога викладена не зовсім коректно, а саме орган приватизації не може прийняти заяву про проведення приватизації від лише позивача, треті особи, які на момент подання заяви про приватизацію та є зареєстрованими у квартирі на момент подання цього позову, також повинні звернутися з заявами (тобто виявити бажання) на проведення приватизації. Прохали відмовити в задоволенні позовних вимог. 24.10.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 31.10.2024 року. 31.10.2024 року позивач та її представник: адвокат Лобаченко О.В. в судове засідання не з`явилися, 31.10.2024 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. 31.10.2024 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, 31.10.2024 року подали заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечували проти прийняття рішення з урахуванням раніш поданого відзиву. 31.10.2024 року треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Ялуторовськ Тюменської області народилася позивач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована з 07.09.1988 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04.09.2001 року. [INFO] в м. Запоріжжя народилася третя особа [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована з 11.10.2005 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 22.09.2005 року. [INFO] в м. Запоріжжя народився третя особа [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований з 13.07.2000 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 30.12.1997 року. Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг ЗМР №06.4-02/02/1683 від 02.10.2024 року за адресою: [ADDRESS] станом на 28.08.2024 року були зареєстровані: [PERSON] з 07.09.1988 року по теперішній час, [PERSON] з 11.10.2005 року по теперішній час, [PERSON] з 13.07.2000 року по теперішній час. Позивач та треті особи користуються квартирою за адресою: [ADDRESS] на умовах найму житлового приміщення, зазначена квартира на теперішній час є не приватизованою та належить до житлового фонду територіальної громади м. Запоріжжя. У 2023 році позивач звернулася до Департаменту управління житлово-комунальним господарством ЗМР із заявою про надання копії корінця обмінного ордера на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У відповіді №Д-0317 від 16.02.2023 року Департамент управління житлово-комунальним господарством ЗМР зазначив, що Департаменту передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994 року, у зв`язку з цим запитувану інформацію надати не можливо. Також, у 2023 році позивач звернулася до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Листом № Д-220 від 15.03.2023 року заступника голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у проведенні приватизації було відмовлено, так як відсутня копія ордеру про надання житлової площі. Звернувшись до Державного архіву Запорізької обласної державної адміністрації позивач отримала відповідь № 05-07/Д-554 від 23.03.2023 року про те, що ордери на квартири, документи Бюро обміну жилої площі м. Запоріжжя на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з цим надати копію ордеру на запитувану квартиру немає можливості. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності. Частиною 3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. За змістом ст.58 ЖК України ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно ч.4,5 ст.5 зазначеного Закону право на\~приватизацію квартир\~(будинків)\~державного житлового\~фонду з\~використанням житлових\~чеків одержують\~громадяни України,\~які постійно\~проживають в\~цих квартирах\~(будинках)\~або перебували\~на обліку\~потребуючих поліпшення\~житлових умов\~до введення\~в дію\~цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно ч.1,3 ст.8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч.10,11 ст.8 зазначеного Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно п.17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 вказаного Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, зокрема: заява на\~приватизацію квартири\~(будинку),\~жилого приміщення\~у гуртожитку,\~кімнати у\~комунальній квартирі; копії\~документів,\~що посвідчують\~особу та\~підтверджують громадянство\~України,\~громадянина,\~який подає\~заяву,\~та всіх\~членів його\~сім`ї (для\~осіб,\~які не\~досягли 14\~років,\~копії свідоцтв\~про народження),\~які проживають\~разом з\~ним; копії\~довідок про\~присвоєння реєстраційного\~номера облікової\~картки платника\~податку громадянина,\~який подає\~заяву,\~та всіх\~членів його\~сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним (крім\~випадків,\~коли через\~свої релігійні\~переконання особи\~відмовилися від\~прийняття реєстраційного\~номера облікової\~картки платника\~податків та\~повідомили про\~це відповідний\~контролюючий орган\~і мають\~відмітку у\~паспорті); копії\~документів,\~виданих органами\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану або\~судом,\~що підтверджують\~родинні відносини\~між членами\~сім`ї (свідоцтва\~про народження,\~свідоцтва про\~шлюб,\~свідоцтва про\~розірвання шлюбу,\~рішення суду\~про розірвання\~шлюбу,\~яке набрало\~законної сили,\~тощо); довідки\~про реєстрацію\~місця проживання\~громадянина,\~який подає\~заяву,\~та всіх\~членів його\~сім`ї,\~зареєстрованих у\~квартирі (будинку),\~жилому приміщенні\~в гуртожитку,\~кімнаті у\~комунальній квартирі; технічний\~паспорт на\~квартиру (кімнату,\~жилий блок,\~секцію)\~у житловому\~будинку (гуртожитку),\~а на\~одноквартирний будинок\~-\~технічний паспорт\~на садибний\~(індивідуальний)\~житловий будинок; копія ордера\~на жиле\~приміщення або\~ордера на\~жилу площу\~в гуртожитку; документ,\~що підтверджує\~невикористання ним\~та членами\~його сім`ї\~житлових чеків\~для приватизації\~державного житлового\~фонду; копія\~документа,\~що підтверджує\~право на\~пільгові умови\~приватизації відповідно\~до законодавства\~(за\~наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. При цьому, Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року №56, не було передбачено надання органу приватизації копії ордеру. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка має намір приватизувати займану нею на умовах найму квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка на теперішній час є не приватизованою та належить до житлового фонду територіальної громади м. Запоріжжя, з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як уповноваженого органу з питань приватизації, з вимогою про зобов`язання прийняти від неї пакет документів за відсутності ордера про надання житлової площі та провести приватизацію квартири [ADDRESS] , та прийняти рішення щодо приватизації квартири. Враховуючи, що позивач вселена до квартири на законних підставах, законність її проживання ніхто не оспорює, а відсутність ордеру на право вселення в житлове приміщення позбавляє позивача реалізувати право на приватизацію, та враховуючи, що у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації, крім ордеру, який позивач не може надати з незалежних причин, у зв`язку з відсутністю чіткого правового регулювання взаємовідносин органу приватизації та громадянина при втраті або неможливості отримання документів, оскільки відповідач не оспорює право позивача на приватизацію квартири, та з огляду на те, що спір виник не з вини органу приватизації, а у зв`язку з відсутністю механізму вирішення вказаного питання у позасудовому порядку, суд вважає, що позивач має право у встановленому законом порядку на приватизацію житлового приміщення, в якому зареєстрована та фактично проживає, за відсутності ордеру на жиле приміщення. Подібні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 200/18858/16-ц та у Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 296/4642/19. Тому суд вважає за необхідне зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] за відсутності ордеру на жиле приміщення. Однак, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району прийняти рішення щодо приватизації квартири не ґрунтується на законі, оскільки згідно ст.19 Конституції України, п.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і вирішення вказаного питання належить до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування як уповноваженого органу приватизації. Крім того, суд зазначає, що право на приватизацію вказаної квартири мають також і треті особи, які зареєстровані у квартирі, вселені до квартири на законних підставах, і законність їх проживання ніхто не оспорює, тому останні також повинні звернутися до органу приватизації з заявами (тобто виявити бажання) на проведення приватизації. За таких обставин позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач не заявляла вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд, враховуючи принцип диспозитивності, під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: partial