Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 183 773,08 гривень, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2024 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 08 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представником відповідача - адвокатом Усенко А.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів перерахування коштів по кредитних договорах, зазначає, що в окремих договорах фінансовими компаніями незаконно нарахована комісія за обслуговування кредиту. Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Представником позивача подано пояснення, в яких простять задоволити позовні вимоги у повному обсязі Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статтях 1046, 1048, 1049 ЦК України ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як регламентовано ст.13 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Як регламентовано ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 19 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики № 5865461, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора w12986. За умовами договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 09 серпня 2023 року, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 7 500, 00 грн, строком на 80 днів, до 28 жовтня 2023 року, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Основна процента ставка 3% на день за винятком акційної процентної ставки 0,87150% на день та базової процентної ставки 2,49% на день. Відповідно до договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року з додатками (актом прийому передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року. Судом установлено, що позикодавцем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 7 500,00 грн кредиту, які були перераховані на карту відповідача № [NUMBER] за допомогою сервісу онлайн платежів iPay.ua. Окрім цього, 14 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про надання фінансового кредиту № 17705-08/2023, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора [NUMBER]. За умовами договору товариство надає позичальнику кредит у сумі 8 000,00 грн, строком на 360 днів (до 07 серпня 2024 року), шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника [NUMBER], який зазначено у договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кожні 15 днів, процентна ставка становить 2,50% та застосовується у межах строку кредиту. Згідно з договором факторингу № 27122023 від 27 грудня 2023 року з додатками (актом прийому передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року. Судом установлено, що позикодавцем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 8 000,00 грн кредиту, які були перераховані на карту відповідача № [NUMBER] за допомогою сервісу онлайн платежів iPay.ua. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отримавши кредит, відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами належним чином не виконувала, а відтак, згідно з розрахунками позивача має заборгованість: за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року у сумі 24 352,50 грн, яка складається з: 7 500,00 грн - сума кредиту; 16 852,50 грн - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року у сумі 35 200,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн - сума кредиту; 27 200,00 грн - сума заборгованості за відсотками. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем розрахунок, в цій частині, не заперечено, доказів неправильності не надано, власного не проведено, а тому у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Позивачем, у цій частині, доведено надання грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а тому доводи представника відповідача про відсутність доказів перерахування коштів судом відхиляються за необґрунтованістю. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення боргу за іншими договорами, суд виходить з наступного. Так, 01 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 7825027, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора J61220. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 20 000, 00 грн, строком на 105 днів, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію у сумі 2 000,00 грн. Окрім цього, 20 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 102784950, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора [NUMBER]. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 17 000, 00 грн, строком на 105 днів, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію у сумі 1 020,00 грн. 29 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 29012024 щодо вказаних кредитних договорів. Також, 27 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 114536, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора [NUMBER]. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 25 302, 00 грн, строком на 168 днів, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію. 22 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (клієнт) та позивачем (фактор), укладено договір факторингу № 22022024 щодо даного кредитного договору. Крім того, 23 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 4894776, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора rYQh7u1t8F. За умовами договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у сумі 3 000, 00 грн, строком на 15 днів, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти. 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 14/06/21, з додатковими угодами від 28 липня 2021 року та 25 січня 2024 року щодо наведеного договору позики. Як регламентовано ст.13 Закону України "Про електронну комерцію", розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. У силу положень ч.2 ст.41, ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Долучені позивачем до справи «платіжні доручення» за № 101870462 від 01 червня 2023 року та № 66976717 від 20 червня 2023 року не передбачені Законом України «Про платіжні послуги» та без обов`язкових реквізитів: жодного засвідчення власноручними/електронними підписами уповноважених осіб (печатки установи - за наявності), дати виконання (завершення платіжної операції), як цього вимагає Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів фінансових послуг, затверджена Постановою Правління Національного банку України за № 163 від 29 липня 2022 року, безумовно не слугують доказами фактів здійснення перерахування коштів відповідачу за кредитними договорами № 7825027 від 01 червня 2023 року та № 102784950 від 20 червня 2023 року. З огляду на викладене, позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за договорами не долучено документів, передбачених Законом України «Про платіжні послуги» та ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Поставивши питання про стягнення заборгованості за наданими кредитами, останній надав лише розрахунки заборгованості, з яких взагалі неможливо встановити їх правильність та об`єктивність. Досліджуючи надані розрахунки, такі самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договорами, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Надані позивачем договори факторингу та витяги з реєстрів боржників до договору факторингу, які є похідними від договорів позик/кредиту, самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. В оцінці поведінки та способу ведення справ фінансовою компанією суд ураховує, що у силу приписів ст.29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох видів фінансових послуг. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовими компаніями є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20. Відтак, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Суд погоджується зі слушними доводами представника відповідача. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 981,24 грн судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved