Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 16 309, 32 грн, інфляційних втрат у сумі 663, 45 грн та трьох процентів річних у сумі 293,38 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем у будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки власником квартири [ADDRESS] є відповідач. Позивач належним чином надає житлово-комунальні послуги. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку здійснювати оплату за отримані послуги у розмірі, строки та порядку, визначених чинним законодавством. Разом із тим, оскільки відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, а отже прострочив виконання грошового зобов`язання, а відтак такому необхідно здійснити оплату 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України. Згідно з Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України просить позов задовольнити. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на позов. 15 липня 2024 року ухвалою судді відповідну позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. Просить повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Згідно з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , з яким позивач уклав договір №б/н про надання послуг з утримання будинків і споруд на прибудинкових територіях від 04.01.2018 (арк.спр.7). Відповідно до наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31 травня 2017 року № 14 будинок по [ADDRESS] передано на технічне обслуговування та експлуатацію позивачу. Предмет діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» надання житлово-комунальних послуг споживачам, що підтверджено копією статуту підприємства, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до статті 322 Цивільного власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними та отримували їх у відповідності до умов укладеного між сторонами договору. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві послуги пов`язані з утриманням будинку та прибудинкової території. В свою чергу, відповідач не виконав умови договору щодо оплати наданих послуг, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги заборгованість останнього за період з липня 2020 року по травень 2024 року становить у розмірі 16309,93 грн за утримання будинку та прибудинкової території. Також позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути за період з жовтня 2020 року по січень 2022 року та за період з січня 2024 року по квітень 2024 року три відсотки річних у розмірі 663,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 293,38 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3 028,00 грн. Щодо стягнення судових витрат понесених на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що 10 січня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Шенлі» та позивачем укладено договір про надання правової допомоги № 13-24Т. Загальна вартість послуг, з урахуванням додатку № 1 до акту виконаних робіт від 31 травня 2024 року до цього договору становить у розмірі 77 500,00 грн. Із матеріалів справи встановлено, що позивач у позовній заяві зазначає попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу у розмірі 2500,00 грн, що підтверджено детальним описом робіт у цій справі. Згідно із додатком №1 до акту виконаних робіт за цим договором від 31 травня 2024 року загальна вартість наданих послуг складає у сумі 77 500,00 грн. Вартість наданих послуг визначено у додатку № 1 до цього акта та становить у цій справі 2500,00 грн. Попри те, такий додаток суд оцінює критично, адже він є витягом який не містить усіх послуг за які понесено витрати у вказаній сумі. Витрати понесені на професійну правничу допомогу позивач обґрунтовує заключною випискою АБ «Шенлі» за 31 травня 2024 року на загальну суму 77 500,00 грн. Таким чином, суд не встановив, а позивач не довів, що саме у загальну вартість включено вартість наданих послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн понесених у цій справі. З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що позивачем не подано доказів здійснення відповідних витрат у відповідності до ст. 137 ЦПК України, а тому у стягненні витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Outcome: approved