Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БОНА ВІТА - ГР» 05.06.2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 90421,04 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що 21.08.2017 на підставі Акту передачі в експлуатацію, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] був переданий в управління ТОВ «БОНА ВІТА-ГР». Позивач, як обслуговуюча компанія на підставі укладених договорів із постачальниками комунальних послуг забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт будівлі, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, нараховує та збирає плату за надані житлово-комунальні послуги із співвласників будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей в Державного реєстру прав на нерухоме майно [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] вищевказаного будинку. Позивачем, зі свого боку, надаються комунальні послуги у повному обсязі, проте, відповідач ухиляється від їх сплати. Станом на момент звернення із даною позовною заявою, загальний розмір боргу становить 90421, 04 грн. Ухвалою суду від 10 червня 2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05 вересня 2024 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідач та/чи її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву, не скористалась. Повістки направлені до відповідача повернулись з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права відповідача на доступ до правосуддя, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки. Відповідно до ч.ч.7,8\~ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи зазначене, з огляду на тривалий термін розгляду справи, яка має бути розглянута в розумні строки, а також достатність матеріалів справи для ухвалення рішення, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України\~за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку: Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦП України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 21.08.2017 року на підставі Акту передачі в експлуатацію, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] був переданий в управління ТОВ «БОНА ВІТА-ГР». Основним видом діяльності ТОВ «БОНА ВІТА - ГР», код ЄДРПОУ 41464768, згідно відомостей зазначених у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є КВЕД 81.10 «Комплексне обслуговування об`єктів», що передбачає діяльність з надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] . 21.08.2017 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та приватним підприємством «Агентство безпеки «Сапсан С.В.» укладено договір про надання охоронних послуг б/н. 06.11.2017 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ФОП «Терзі Віталій» укладено договір про надання клінінгових послуг №7/2017, за яким виконавець зобов`язався надавати клінінгові послуги за адресою: м. Одеса, вул. Плато Гагарінське, 9, 21.05.2018 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ПрАТ «ОТІС» укладено договір № D982C0286 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів. 15.08.2018 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ТОВ «Союз» укладено договір про вивезення твердих побутових відходів, які утворюються в процесі господарської діяльності № 522ОЖП32. 09.11.2018 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та АТ «Одесаобленерго» укладено договір про розподіл та постачання еклектичної енергії за регульованим тарифом № 8177. 16.12.2019 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ТОВ «Центр комерційних технологій «Натан» укладено договір поставки програмної продукції та доступу до онлайн-сервісів № 53/19. 01.06.2020 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та Управління поліції охорони в Одеській області укладено договір № ПЦО-2/4925-20 про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об`єктах з реагуванням наряду поліції охорони. 22.12.2020 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ТОВ «ООЕК» укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 01-8177N-ПУП та № 01-8177U-ПУП. 01.01.2022 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та приватним підприємством «КБ Теплоенерго» укладено договір № ТО-613ф про виконання робіт з обслуговування газового обладнання. 27.10.2022 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг № 158. 28.06.2023 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ТОВ «Інфокс» укладено типовий договір № 11006 з колективним споживачем про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 01.11.2023 між ТОВ «БОНА ВІТА - ГР» та ФОП [PERSON] укладено договір на технічне обслуговування централізованої системи відеоспостереження та системи контролю доступу. Постачальником зазначених вище житлово-комунальних послуг і послуг з утримання будинку і прибудинкової території за адресою:\~ [ADDRESS] є ТОВ «БОНА ВІТА - ГР». З 0110.2020 по 30.04.2024\~відповідач не здійснювала повну оплату за отримані житлово-комунальні послуги, такі як витрати на опалення, охорона, УБПТ, утримання котельної, СКД, відеонагляд, ТБВ (сміття), розподіл природнього газу, електроенергія, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 90421,04 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 319 Цивільного кодексу України,\~власність зобов`язує\~та згідно\~зі ст.\~322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення ст.\~322\~ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Статтею 152 Житлового кодексу України\~передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Крім того, відповідно до ст.ст.\~68,\~162 Житлового кодексу України, договорів про надання житлово-комунальних послуг, укладених з відповідачем, споживач повинен здійснювати оплату за отримані житлово-комунальні послуги своєчасно та у повному обсязі. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, у тому числі Законом України від 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами і доповненнями) "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон № 2189-VIII), що набрав чинності з 01.05.2019 р. Відповідно до п. 5 ч. 1ст.1Закону України«Про житлово-комунальніпослуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Уст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками відповідно до статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Управитель багатоквартирного будинку-це фізична особа-підприємець або юридична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п. 5 ч. 2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. У ч. 1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з положеннями ст.ст.530,612,625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за період з 01.01.2022 по 30.04.2024 становить 90421,04 грн. Обґрунтованих заперечень щодо розрахунків заборгованості відповідачем суду не надано. Жодних доказів того, що відповідач не отримував житлово-комунальні послуги, або доказів їх неналежної якості, чи/або отримання їх в неповному обсязі, відповідачем не представлено, а судом не встановлено. Також доказів щодо сплати вартості послуг наданих відповідачу, та/або які б спростовували суму заборгованості, відповідач суду не надав. Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення заборгованості у суду не має. Отже, оскільки відповідач користувався комунальними послугами і ним не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог позивача, але в добровільному порядку, в повному обсязі не сплатив їх вартість, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених\~ЦПК України\~випадках. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч.ч.5,6 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНА ВІТА - ГР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до змісту ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією № 3855 від 03.06.2024 року. Враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені повністю, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи наведене\~та

Outcome: approved