Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

у липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy Kombi, номер шасі [NUMBER] , колір - сірий, об`єм двигуна - 1 896, рік випуску - 2007, реєстраційний номер - [NUMBER] , спільним майном подружжя [PERSON] . [PERSON] ; розподілити майно, яке є спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частку автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy Kombi, номер шасі [NUMBER] , колір - сірий, об`єм двигуна - 1 896, рік випуску - 2007, реєстраційний номер - [NUMBER] та вирішити питання про судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та відповідачем укладено шлюб, зареєстровано 17.12.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3538. Зазначає, що в період спільного проживання сторін, а саме: 24.06.2011 року, придбано транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy Kombi, номер шасі [NUMBER] , колір - сірий, об`єм двигуна - 1896, рік випуску - 2007, реєстраційний номер - [NUMBER] , який за спільним рішенням подружжя зареєстровано на відповідача. Позивач зауважує, що відповідач планує без його дозволу та проти його волі відчужити вказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, та утримує в себе свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Також [PERSON] вказує, що частки сторін на спірний автомобіль є рівними і становлять по 1/2 частці транспортного засобу кожному із співвласників. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 15.07.2024 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 52). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.12.2009 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3538 (а.с. 6). У період перебування сторін у шлюбі, а саме 24.06.2011 року, ними придбано транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy Kombi, номер шасі [NUMBER] , колір - сірий, об`єм двигуна - 1896, рік випуску - 2007, реєстраційний номер - [NUMBER] , який зареєстровано на відповідача (а.с. 18). Відповідно до консультативної довідки судового експерта транспортно-товарознавця від 02.07.2024 року, середня ціна цього автомобіля на дату оцінки становить 6 520,00 доларів США (еквівалент 264 980,00 грн, згідно з офіційним курсом НБУ на дату оцінки) (а.с. 19-20). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Під час ухвалення рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Пунктом 30 цієї ж постанови визначено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст. 65 СК України. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу придбали спірний автомобіль. Вказаний автомобіль відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки, добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю і позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частку цього транспортного засобу, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи той факт, що у сторін у справі в зв`язку з поділом майна подружжя припинилося право спільної сумісною власності на спірне майно, та виникло праві спільної часткової власності на автомобіль і вище, суд дійшов висновку, що частки в цьому майні дружини та чоловіка є рівними, тому, суд вважає необхідним, також визначити частку відповідача в спірному транспортному засобі (1/2), на яку визнати право власності за останньою. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання вказаного позову та заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанціями (а.с. 25, 31). Поряд із цим, заявлені позивачем до стягнення витрати, пов`язані з проведенням оцінки транспортного засобу в розмірі 1 000,00 грн, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки доказів про їх понесення (відповідних платіжних документів) суду не надано, а сам по собі акт приймання-передачі робіт з експертного дослідження від 02.07.2024 року, не є належним доказом оплати послуг з визначення вартості спірного автомобіля. На підставі викладеного,

Outcome: approved