Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-30 00:00:00

09.08.2024 до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту вимушеного переселення з міста Харкова внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та проведення ворогом активних обстрілів міста Харкова. Заява обґрунтована тим, що внаслідок збройної агресії заявниця вимушена залишити місце свого постійного проживання та реєстрації у м Харкові та переїхати до м Кременчука Полтавської області, що стверджується долученою до позову копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.04.2022 № 1604-5000888020. Необхідність встановлення зазначеного факту для заявниці потрібно з метою визначення її статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 з відповідними правовими наслідками та подальше стягнення матеріальної компенсації за пошкодження її нерухомого майна. У судове засідання з`явилась заявниця [PERSON] , яка просить задовольнити її заяву. На її думку довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі по тексту - ВПО), засвідчує виключно місце проживання ВПО, однак у ній відсутні відомості про причину переміщення такої особи. Просить встановити не сам факт внутрішнього переміщення, а наявність причинного зв`язку між вимушеним переселенням та збройною агресією Російської Федерації проти України, оскільки від встановлення вказаного факту залежить виникнення та реалізація її особистих та майнових прав у подальшому. Представник Міністерства юстиції України (в режимі відеоконференції) Мазур О.О. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, просила врахувати позицію, викладену у поданих ними письмових поясненнях. Представники заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України, Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток до електронних кабінетів. Будь-яких інших заяв, клопотань від них суду не надходило. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. 02.09.2024 до суду представником Міністерства юстиції України Гайдар А.В. надано письмові пояснення, згідно яких просять ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Зазначають, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік особи як ВПО, яка діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб». Абзацом 2 пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання такої особи на період наявності підстав, зазначених у\~ст. 1\~цього Закону. З аналізу наведених норм, представник Міністерства юстиції України зазначає, що зазначеними нормами не передбачено засвідчення у довідці підтвердження і встановлення факту наявності збройної агресії Російської Федерації проти України. Вказали, що доцільність бути заінтересованою особою у цій справі є недоречною у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, питання щодо забезпечення прав ВПО покладено на Міністерство соціальної політики України із посиланням на постанови Верховного Суду від 12.04.2018 №243/7029/17, 21.11.2018 №2-0/381/134/16, 21.03.2018 №428/12368/16-ц, 14.04.2022 №308/9708/19. Зокрема у останній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Верховний Суд виходить із того, що країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентовано главами 1, 6 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, відповідно до яких справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом визначено ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Ч. 2 цієї статі встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявниця є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.04.2022 №1604-5000888020 на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м Ленінськ Кизил-Ординської області, Казахстан, паспорт [NUMBER] , виданий 24.01.2013 Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області. У довідці містяться відомості про зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а також фактичне місце проживання/ перебування: [ADDRESS] . Судом у судовому засіданні з`ясовано, що у зв`язку із зміною місця проживання 25.10.2024 [PERSON] отримано нову довідку про взяття її на облік як ВПО №1604-5003504301, де вказані ідентичні відомості про неї, що і в попередній довідці та у паспорті. У довідці від 25.10.2024, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, зазначено нову адресу її фактичного місця проживання/ перебування: [ADDRESS] . У заявниці також з`ясовано, що довідка про взяття її на облік як ВПО від 09.04.2022 №1604-5000888020 була діючою та не скасованою. Довідка від 25.10.2024 №1604-5003504301 є діючою та не скасованою. [PERSON] повідомлено, що остання не виїздила\~на постійне\~місце проживання\~за кордон,\~вона не\~повернулася до\~покинутого місця\~постійного проживання у м Харкові. Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~факт внутрішньогопереміщення\~підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у ст. 1цього Закону, на момент їх виникнення. Отже, факт внутрішнього переміщення заявниці підтверджується передбаченою чинним законодавством довідкою, яка не містить зазначених конкретних обставин за яких заявниця вимушена була залишити своє постійне місце реєстрації та проживання. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ч.1 ст.1 якого визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку\~змусили залишити або покинути своє місцепроживання\~у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що Російська Федерація чинить збройну агресію проти України, а тому такі обставини, визнаються загальновідомими та не потребують доказуванню на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Обставина, що в Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації має місце міжнародний збройний конфлікт та, що з моменту початку збройного конфлікту в лютому 2022 року мільйони громадян вимушено переміщені як за межі України, так і в її межах, підтверджується численними звітами Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй, Організації з безпеки і співробітництва в Європі, Міжнародного комітету Червоного Хреста, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які є у вільному доступі на офіційних веб-сайтах цих організацій, зокрема у 35-й доповіді Управління Верховного комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини щодо ситуації з правами людини в Україні, який охоплює період з 01.08.2022 до 31.01.2023 за посиланням, у звіті Організації з безпеки і співробітництва в Європі\~про порушення міжнародного гуманітарного права та права прав людини, воєнні злочини та злочини проти людяності, скоєні в Україні відповідно за посиланнями: https://www.ohchr.org/sites/default/files/documents/countries/ukraine/2023/23-03-24-Ukraine-35th-periodic-report-UA.pdf, https://www.justsecurity.org/81218/the-osce-report-on-war-crimes-in-ukraine-key-takeaways-ua/ Отже, вимушене залишення у зв`язку із цим збройною агресією Російської Федерації громадянами України свого місця проживання є загальновідомим фактом, який також не потребує доведення на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Харківська міська територіальна громада, з території якої вимушено переселилася заявниця [PERSON] , входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 із змінами. Як наслідок, вимушене переселення заявниці відбулося внаслідок збройного конфлікту, що ведеться Російською Федерацією проти України. До повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України [PERSON] , як і інші вимушено переселі громадяни, могла вільно проживати в м Харкові, мати налагоджений побут, роботу, можливість вільного спілкування з друзями, знайомими, родичами та здійснювати свої права та законні інтереси. Вказані негативні наслідки повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України пов`язані із військовими та бойовими діями на території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії, унеможливлюють там життя, а знаходження на цій території є небезпечним. Внаслідок саме повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації порушено цілу низку прав і свобод громадян, у тому числі і заявниці, передбачених Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод»: право на життя, право на повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання, право на ефективний засіб правового захисту, тощо та прав і інтересів її дитини. Постановою Об`єднаної Палати Касаційного цивільного Суду Верховного Суду від 05.12.2022 №490/6057/19 зазначено, що Верховний Суд неодноразово зазначав про можливість встановлення не самого факту поранення, смерті чи вимушеного переселення внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а про можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією держави-агресора. У справі, що переглядалась Верховним Судом: -факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню;- -наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою; -метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявника та його доньки як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками; -відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Заявник, посилаючись на вказану норму закону, вказав на те, що причиною його з донькою внутрішнього переміщення з постійного місця проживання до іншого тимчасового місця проживання на території України (м. Кам`янське Дніпропетровської області), обумовлена саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Донецької області. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи передбачає він правові наслідки (справи про встановлення юридичного факту вимушеного переселення у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України № 363/2981/16-ц, № 428/12368/16, № 417/3852/17, № 243/7029/17, 428/13977/16-ц, № 752/6366/16, № 428/8076/16, №755/14659/16). Метою встановлення факту вимушеного переселення задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявниці як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03.07.1954, з відповідними правовими наслідками. Вказаний факт встановлюється виключно у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого порядку їх встановлення (постанова Верховного Суду від 22.03.2023 №207/1523/22). Вимушене переселення було здійснено заявницею з метою забезпечення особистої безпеки та безпеки її родини, а тому вона має на меті визначити свій статус як осособи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права, у тому числі і отримання у подальшому допомоги від гуманітарних організацій тощо. Відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявниці. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення заяви. Відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Outcome: approved