Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Нетішинського міського\~суду Хмельницької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням,\~вказавши у\~позові третьою\~особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Нетішинської міської ради. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є наймачем житлового приміщення, а саме квартири за адресою:\~ [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім позивача, також зареєстрований його син відповідач [PERSON] , який фактично більше шести років у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється, позаяк проживає в м. Києві. Відповідач не сплачує кошти за користування житлом та комунальні послуги, не несе інших витрат на утримання квартири, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особисті речі у квартирі також відсутні. Жодних перешкод [PERSON] для проживання у вказаній квартирі позивач не створював. Оскільки відповідач не проживає за вказаною адресою, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на нього, чим об`єктивно порушуються права позивача. З огляду на викладені обставини, оскільки відповідач не проживає за вказаною адресою понад шість місяців, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 06.08.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 16). 30.09.2024 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом було задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 44). У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні та надав пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позові. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим судом на місці без виходу до нарадчої кімнати була постановлена ухвала про заочний розгляд справи (проти чого не заперечував позивач). Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона приблизно з 2000 року проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідом [PERSON] . Вона знає, що у позивача у справі є син [PERSON] , проте вона не знайома з ним і ніколи його не бачила, за місцем проживання позивача він не з`являвся. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідом [PERSON] . Син позивача [PERSON] приблизно більше 20 років не проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] та взагалі не з`являється за вказаною адресою. Заслухавши позивача та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 10.07.1992\~ [PERSON] був виданий ордер на жиле приміщення № 9068, відповідно до якого відповідач отримав право на зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстрований його син відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8, 13). Як вбачається з довідки про непроживання особи за місцем реєстрації № 28/2 від 19.07.2024 та акту про непроживання особи за місцем реєстрації № 28/1 від 18.07.2024, виданих Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Варшавська 7», [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,\~фактично за\~місцем реєстрації\~не проживає,\~що засвідчили\~своїми підписами\~власник квартири\~ [ADDRESS] \~ [PERSON] ,\~власник квартири\~ [ADDRESS] \~ [PERSON] \~та власник\~квартири [ADDRESS] \~ [PERSON] (а.с. 9, 10). Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначається у ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Гіллоу проти Сполученого королівства» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00). Як було встановлено судом, [PERSON] тривалий час, а саме більше шести місяців не проживає за місцем реєстрації у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, а також досліджених судом письмових доказів, а отже достатні та триваючі зв`язки [PERSON] із житловим приміщенням за зареєстрованим місцем проживання, права користування яким його просить позбавити позивач, в даному випадку відсутні. З огляду на це суд дійшов висновку, що припинення права користування відповідачем вказаним житлом у даному випадку відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції. Враховуючи встановлені\~обставини та\~зокрема той\~факт,\~що відповідач\~не проживає\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~понад шість\~місяців,\~що підтверджується\~дослідженими у\~судовому засіданні\~письмовими доказами\~та показаннями\~свідків,\~у той\~час як\~доказів поважності\~причин непроживання\~відповідача за\~вищевказаною адресою і наявності підстав для зберігання зазначеного жилого приміщення за відповідачем строком понад шість місяців, передбачених ч. 3 ст. 71 ЖК України, суду надано не було, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн підтверджується квитанцією № 5 від 31.07.2024 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 15). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у вказаному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved