Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 117 795 (сто сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) гривень 55 копійок. Позовні вимоги обґрунтував тим, що між [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів на суму 117 795 гривень 55 копійок на умовах відстрочення платежу, який оформлений розпискою, що особисто написана відповідачем. Строком погашення боргу є дата 25.08.2023. Окрім того, відповідач мав право погашати борг частково, а саме - щомісячно з 01.01.2023 в сумі по 15 000 17 000 грн. Позивач на момент укладання розписки був зареєстрований як фізична особа-підприємець, з основним видом діяльності - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Кількість та номенклатура товару були зазначені в рахунку на оплату №43 від 22.11.2022. Поставка товару відбулася шляхом самовивозу зі складу за адресою: [ADDRESS] . Всупереч умовам розписки, станом на сьогоднішній день відповідач за товар не розрахувався, що змушує звернутись до суду за захистом своїх прав. У справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Сторона позивача надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти заочного рішення не заперечували. Належним чином повідомлений у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подавав, клопотань не заявляв, у судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Крім того, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи, оскільки на те наявні усі підстави. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до досліджуваної судом розписки від 22.11.2022 року [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] заборгованість у розмірі 117\~795, 55 грн. за взятий у нього товар у вигляді будівельних матеріалів; строк погашення боргу: 25.08.2023 року; передбачене право часткового погашення боргу, а саме щомісячно з 01.01.2023 року в сумі по 15000 17000 грн. Суд констатує той факт, що про недійсність даної розписки відповідач не заявляв, про написання її під примусом не повідомляв, доказів її недійсності не надавав. Отже, суд, долучену до матеріалів справи розписку, розцінює як належний та допустимий доказ. Сторона позивача посилається, що у встановлений у борговій розписці строк позичальник не повернув грошові кошти, чим порушив свої договірні зобов`язання. Крім того, факт наявності в позикодавця оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання позичальником своїх зобов`язань. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - «ЦК України»), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За своєю суттю розписка є документом, який видається боржником кредитору після отримання коштів або певних речей, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми або конкретного виду речей. При цьому факт отримання речей підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання конкретного виду речей, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певних речей від однієї сторони іншій. Відповідно до ст.526,\~527,\~530,\~599 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 р. у справі № 154/3443/18. Таким чином, факт складання та підписання відповідачем боргової розписки підтверджує обставину отримання ним товар у вигляді будівельних матеріалів у позивача на суму 117\~795, 55 грн., а тому позивачем доведена та обставина, що ним передані відповідачу товари у борг, оскільки ним наданий прямий належний та допустимий доказ цієї обставини. Відповідно до частини другої статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання. У частині третій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Отже суд вважає доведеною ту обставину, що у відповідача [PERSON] наявне грошове зобов`язання перед позивачем [PERSON] , що підтверджується борговою розпискою. Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положенням чинного законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання в повному обсязі щодо повернення суми боргу в строки визначені розпискою. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Проаналізувавши та оцінивши в судовому засіданні докази, надані позивачем в підтвердження позовних вимог, суд переконався, що позивачем, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, надано належні та допустимі докази в частині позовних вимог на підтвердження своїх обґрунтувань та посилань на обставини, що поза розумним сумнівом доводять невиконання відповідачем своїх зобов`язань за правочином та наявність заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 1177,96 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 1177,96 грн., понесений позивачем при звернені до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved