Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

20 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а саме: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23-річного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, від якого вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Їх спільна з відповідачем донька проживає разом з позивачем. До досягнення повноліття відповідач сплачував аліменти на утримання дитини відповідно до судового наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2022 року, проте, після досягнення повноліття виплати зупинились. Донька дійсно досягла повноліття, проте продовжує навчання на денній формі навчання групи ПР-23-2, навчально-наукового юридичного інституту Державного університету економіки і технологій Міністерства освіти і науки України. У зв`язку з продовженням навчання доньки, остання і надалі потребує подальшої допомоги батька, оскільки не може працювати через навчання і відповідно самостійного доходу не має, а самостійно утримувати повнолітню доньку позивач не має можливості, тому посилаючись на вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 30 вересня 2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем 15 жовтня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву на адресу суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. Згідно з частиною 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи повторну неявку в судові засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Розглянувши докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог та надані відповідачем в обґрунтування заперечень щодо заявлених позовних вимог, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] яке видано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 03 жовтня 2006 року, [INFO] народилася [PERSON] , про що відділом 03 жовтня 2006 року було зроблено відповідний актовий запис № 562, батьками [PERSON] зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, відповідно до доводів Позивача, які зазначені в позовній заяві, Відповідач не приймає участі в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Згідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. З Довідки №07/27-74 від 19.09.2024 року виданої за підписом в.о. ректора Шайкан А. та диспетчера ЦСК [PERSON] вбачається, що [PERSON] є здобувачем вищої освіти денної форми навчання 2 курсу, групи ПР-23-2, навчально-наукового юридичного інституту за кошти фізичних осіб. Термін навчання за ОС «Бакалавр» 4 роки, строк навчання на 2 курсу у 3 семестрі з 01.09.2024 року по 31.01.2025 року. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд зазначає, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Повнолітній син позивача та відповідача, продовжує навчання, не працює, оскільки навчання за денною формою навчання позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим є таким, що потребує матеріальної допомоги. Відповідач будучи працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. [PERSON] в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів, які б підтверджували неможливість сплачувати аліменти на період навчання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 20 вересня 2024 року, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . За таких обставин, враховуючи можливість відповідача надавати допомогу, потребу дитини в допомозі у зв`язку з навчанням, з урахуванням наявних в справі доказів, суд вважає необхідним задовольнити позов і стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання але не більше ніж до досягнення 23 років, починаючи з 20 вересня 2024 року. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 180,188, 191, 199 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved