Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-29 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Міністерство юстиції України про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.08.1973 року. На підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Кіровоградською міською радою від 02.12.2004 року [PERSON] та [PERSON] на праві власності у рівних частках кожному належала квартира під [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2007 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців не заявили про відмову від спадщини. Оскільки померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка квартири під [ADDRESS] , то спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали право оформити спадкові права на 1/2 частку квартири та отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири кожен. Проте, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, спадкові права [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не оформленні. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.06.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До спадкового майна належить 4/6 частини квартири під [ADDRESS] : 1/2 частина квартири належала батькові на праві спільно сумісної власності і 1/6 частина квартири успадкована ним після смерті [PERSON] , але спадкові права не оформлені. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та прийняли спадщину після його смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців не заявили про відмову від спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). До недавнього часу спору між сторонами про квартиру не було. Позивач вважав, що вони разом з відповідачем є спадкоємцями батька, оскільки фактично вступили у права на спадщину. Проте, коли позивач [PERSON] 05.03.2024 року подав приватному нотаріусу Куценко І.В. заяву про видачу свідоцтва про оправо на спадщину на майно після смерті батька, то нотаріус йому видав Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру під [ADDRESS] (Свідоцтво № 160 від 12.03.2024 року). Крім того, у письмову роз`ясненні № 40/02-14 від 12.03.2024 року нотаріус зазначила, що згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] була його дружиною і померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] , проживали та були зареєстровані: її чоловік [PERSON] , 1936 року народження, син [PERSON] , 1973 року народження, та донька [PERSON] ,19762 року народження. Тобто, спадкоємці мали б право оформити спадкові права на 1/2 частку квартири та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири кожен. Однак, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, спадкові права не оформлені. Натомість оформлено спадкові права на всю частку після смерті [PERSON] без врахування частки, яка б мала належати [PERSON] . Відтак, на даний час, нотаріус позбавлена можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на частку, яка залишилася після смерті матері [PERSON] . Тому позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2024 року витребувано з Державного нотаріального архіву у Кіровоградській області: - належним чином завірену копію спадкової справи № 12/2016, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також інформацію щодо кола спадкоємців, витяг (інформаційну довідку) зі спадкового реєстру; - витяг (інформаційну довідку) зі спадкового реєстру чи заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Якщо така заведена, то і належним чином завірену відповідну спадкову справу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2024 року вимогу в частині: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, [PERSON] , видане на спадкове майно, яке складається із права на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] , що на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане Кіровоградською міською радою від 02.12.2004 року належало [PERSON] , на ім`я [PERSON] , [INFO] , за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001) про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, залишено без розгляду. В підготовчому засіданні позивач та представник позивача адвокат Сьора О.М. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача адвокат Іващенко І.Ю. у підготовчому засіданні визнали позовні вимоги. Представник третьої особи в підготовчому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підго товчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.08.1973 року. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування, і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними відповідної ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України. На підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Кіровоградською міською радою від 02.12.2004 року [PERSON] та [PERSON] на праві власності у рівних частках кожному належала квартира під [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2007 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців не заявили про відмову від спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка квартири під [ADDRESS] , то спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали право оформити спадкові права на 1/2 частку квартири та отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири кожен. Проте, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, спадкові права [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не оформленні. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.06.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До спадкового майна належить 4/6 частини квартири під [ADDRESS] : 1/2 частина квартири належала батькові на праві спільно сумісної власності і 1/6 частина квартири успадкована ним після смерті [PERSON] , але спадкові права не оформлені. Сторони на підставі ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та прийняли спадщину після його смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців не заявили про відмову від спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). 05.03.2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куценко І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті батька. Нотаріусом було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру під [ADDRESS] (Свідоцтво № 160 від 12.03.2024 року). Крім того, у письмову роз`ясненні № 40/02-14 від 12.03.2024 року нотаріус зазначила, що згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] була його дружиною і померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] , проживали та були зареєстровані: її чоловік [PERSON] , 1936 року народження, син [PERSON] , 1973 року народження, та донька [PERSON] ,19762 року народження. Тобто спадкоємці мали б право оформити спадкові права на 1/2 частку квартири та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири кожен. Однак, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, спадкові права не оформлені. Натомість оформлено спадкові права на всю частку після смерті [PERSON] без врахування частки, яка б мала належати [PERSON] . Відтак, на даний час, нотаріус позбавлена можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на частку, яка залишилася після смерті матері [PERSON] . Таким чином, позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права на частку, яка залишилася після смерті матері [PERSON] , а видача [PERSON] свідоцтв про право на спадщину є порушенням спадкових прав позивача. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), разом з тим, позивач позбавлений можливості здійснити своє право на спадкування та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в зв`язку з наведеними у постанові нотаріуса підставами. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин першої, четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Отже, враховуючи, що сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , проте лише відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадкове майно в цілому, а саме по 1/4 частині квартири після кожного зі спадкодавців, чим було порушене право позивача [PERSON] на спадщину, а тому наявні правові підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсними. В силу вимог ст. ст. 12, 13, 89 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1316/2227/11 визначено наступне. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.01.2024 року у справі N 704/84/23 задоволено позовні вимоги у аналогічній справі. Враховуючи встановлені обставини, визнання відповідачем позовних вимог та відсутності у суду підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 15, 16, ч.1 ст. 355, 357, ч.1 і ч.3 ст. 368, 370, 1216, 1218, ч.1 ст.1226, 1241, 1261, 1268, ч.3 ст.1296, 1297, 1301 ЦК України, 4, 12,13, ч.1 ст. 30, 76, 77, 81, 84, 141, ст. 175, п.2,10 ч.1 ст.176, ч.2 ст. 176, 177, 258-265 ЦПК України,-

Outcome: approved