Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за угодою позики. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 95\~630 грн., з яких 4 400 грн.- тіло кредиту, 80 300 грн. пеня/неустойка, 200 грн. - 3% річних, 730 грн. - індекс інфляції, 10\~000 грн. моральна шкода, а також\~1\~073,\~60\~грн. судового збору та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову покликався на такі обставини. На підставі угоди позики від 20.06.2000 між ним та [PERSON] , він передав останній у власність 4\~400 грн., а [PERSON] зобов`язалась повернути борг до 20.08.2020. За порушення боргового зобов`язання щодо вчасного повернення боргу, [PERSON] зобов`язалась сплатити 5% неустойки за кожну прострочену добу. [PERSON] власноручно написала та передала йому боргову розписку. У вказаний строк відповідачка зобов`язання не виконала. Тому з [PERSON] слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та 5% неустойки за кожну прострочену добу. Він є людиною похилого віку, єдиним джерелом для його існування є пенсія. Він хворіє та потребує коштів на ліки, однак його кошти знаходяться у [PERSON] .. Всі ці місяці він хвилюється та страждає, відчуття ошуканості його гнітить та принижує. Тому моральну шкоду, яка йому нанесена, він оцінює у 10000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове\~засідання не\~з`явилась,\~хоча належним\~чином була\~повідомлена про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. Суд вважає, що відповідачка не з`явилась у судове засідання без поважних причин. За таких\~обставин суд\~вважає за\~можливе розглянути\~справу за\~відсутності сторін\~та їх\~представників і\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів.\~ \~ \~ Дослідивши письмові докази у справі: копії розписки [PERSON] від 20.08.2000, договір про надання правової допомоги, розрахунок оплати правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 25.07.2023, інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 20.06.2020 між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики. Позику в розмірі 4\~400 грн. було надано [PERSON] в строк до 20.08.2020. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджуються укладення договору, його умови, а також вони засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України. Відповідачка [PERSON] не виконала зобов`язання за договором позики, не повернула позивачу суму позики у розмірі 4\~400 грн. до 20.08.2020. Тому позовна вимога про стягнення суми позики підлягає задоволенню. Також позивач просив стягнути 80\~300 грн. пені/неустойки. Зі змісту розписки вбачається, що відповідачка зобов`язалась у випадку не повернення в строк суми позики, сплачувати 5 процентів від суми позики, згідно ст. 536 ЦК України, за кожен день поза строкового користування. Договором позики, укладеним між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] встановлено проценти за користування чужими грошовими коштами, в той же час у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки пеню/неустойку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 зазначено, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Тобто 5 %, про які зазначено у розписці, фактично є неустойкою (штрафними санкціями) за несвоєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Судом встановлено, що відповідачка не виконала умови договору щодо повернення суми позики в строк, визначений сторонами 20.08.2020, отже позивач має право вимагати від відповідачки сплати пені, розмір та строк нарахування якої сторони визначили у договорі позики. Позивач розрахував пеню за несвоєчасне повернення відповідачкою позики в розмірі 80 300 грн. Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 549, частиною третьою статті 551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, розмір може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судова практика щодо зменшення розміру неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, є сталою і послідовно застосовується судами. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 також зазначила про зменшення розміру неустойки, якщо такий розмір є завищеним порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Частина третя статті 551 ЦК України визначила такі підстави для її застосування: значне перевищення розміру неустойки заявленому розміру збитків; наявність інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, перелік підстав для застосування зазначеної норми не є вичерпним і не конкретизований. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України суди в основному керуються обставинами конкретної ситуації, внутрішнім переконанням, а також принципами розумності, справедливості і пропорційності у цивільному судочинстві. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень ЦК України вважаються, зокрема: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Тобто залежно від виду зобов`язання різняться й критерії застосування норми про можливість зменшення судом розміру неустойки. Суди мають виходити з обставин конкретної справи, враховувати передбачені частиною третьою статті 2 ЦПК України основні засади цивільного судочинства, зокрема змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, а також передбачені частиною шостою статті 3 цього Кодексу принципи справедливості, добросовісності та розумності. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України). З урахуванням викладеного, суд вважає, оскільки розмір пені значно перевищує суму позики, тому з урахуванням засад розумності, добросовісності та справедливості, приходить до висновку про зменшення суми пені і стягнення із відповідачкти на користь позивача 5 000 грн. пені за несвоєчасне повернення позики за договором позики від 20.06.2020. Крім того, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 3% річних та індекс інфляції за весь час прострочення з огляду на таке. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст.625 ЦК України). Розрахунок 3% річних у сумі 200 грн. та 730 грн. індекс інфляції, який наданий позивачем, відповідачкою не спростований. Тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 200 грн. та 730 грн. індекс інфляції підлягають задоволенню. Також позивач [PERSON] просив стянути з відповідачки [PERSON] 10\~000 грн. моральної шкоди. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, позивачем [PERSON] суду не було надано об`єктивних доказів, які б підтверджували вищевказані обставини, що унеможливлює покладення на відповідачку обов`язку по відшкодуванню позивачеві збитків немайнового характеру. Відсутні докази, які б з достовірністю підтверджували спричинення моральної шкоди [PERSON] , а саме: в чому полягало порушення його нормальних життєвих зв`язків і які зусилля необхідно було прикласти позивачеві для відновлення попереднього стану, не встановлений і не підтверджений причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачки та негативними змінами, що відбулися в житті чи здоров`ї позивача, не обґрунтований розмір моральної шкоди, про відшкодування якої просив позивач. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди суд не вбачає. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 115, 95 грн. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути витрати на\~професійну правничу\~допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 216 грн.

Outcome: partial