Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (далі - ТОВ «УК «Венеція») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «УК «Венеція» на підставі актів прийому-передачі від забудовника ТОВ «ТМО Ліко-Холдінг» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі здійснює обслуговування на договірних засадах вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, надання комунальних послуг, обслуговування систем пожежогасіння тощо, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату наданих послуг згідно їх вартості. 09.11.2021 ТОВ «Ліко-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ліко-Житлосервіс») змінило найменування на ТОВ «УК «Венеція». 15.12.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліко - Житлосервіс» та відповідачем було укладено Договір № 253 про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговуючої території, відповідно до умов якого позивач надає послуги з утримання машиномісця № [NUMBER] на підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу, а відповідач оплачує послуги з обслуговування стоянки і бере участь у витратах на її утримання. За цим машиномісцем обліковується заборгованість за надані послуги за період з листопада 2019 року по вересень 2021 року в сумі 5184,08 грн., яка складається з основного боргу в сумі 4548, 08 грн., інфляційні втрати в сумі 451,65 грн., 3% річних в сумі 184,43 грн. Просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість відповідача та судові витрати. 11.09.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.10.2023 постановлено ухвалу про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження за участю сторін. 16.01.2024 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін. 29.01.2024 постановлено ухвалу про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 04.06.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. 12.10.2023 відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. 31.10.2023 відповідач [PERSON] подав відзиву на позовну заяву, який суд залишає без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на його подання та відсутністю клопотання про поновлення такого строку. 25.01.2024 відповідач [PERSON] подав відзиву на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що сума боргу, зазначена позивачем, не відповідає вартості послуг, що зазначена у Договорі про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки № 253 від 15.12.2008. Позивач збільшив тарифи в односторонньому порядку. Просив застосувати строк позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач збільшив тарифи в односторонньому порядку, він сплачував за надані послуги, відповідно до тарифу встановленому у Договорі від 15.12.2008. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 01.09.2008 Актом прийому-передачі підземної автостоянки, паркінг житлового будинку «Підземна автостоянка ж/б № 6 ж/м (Блок Е на 26 м/місць) по [ADDRESS] », переданий ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» в обслуговування ТОВ «Ліко - Житлосервіс». На виконання взятих на себе зобов`язань щодо обслуговування зазначеного будинку та прибудинкової території, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» були укладені відповідні договори з виробниками комунальних послуг (постачання електричної енергії, водопостачання, приймання стічних вод, надання послуг зв`язку), які після набуття підприємством надаються споживачам. 15.12.2008 між позивачем та відповідачем укладено договір № 253 про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговуючої території, відповідно до умов якого позивач надає послуги з утримання машиномісця № [NUMBER] на підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу, а відповідач оплачує послуги з обслуговування стоянки і бере участь у витратах на її утримання. Відповідно до п. 4.3. Договору № 253 від 15.12.2008 на дату підписання цього Договору сума з утримання і експлуатації стоянки на місяць становить 287 грн. 01.05.2017 ТОВ «Ліко-Житлосервіс» затверджено розрахунок вартості відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, який складає 395 грн. 01.10.2018 ТОВ «Ліко-Житлосервіс» затверджено розрахунок вартості відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, який складає 495 грн. 01.12.2019 ТОВ «Ліко-Житлосервіс» затверджено розрахунок вартості відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, який складає 688 грн. 06.09.2021 між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем укладено угоду про розірвання Договору №253 від 15.12.2008, відповідно до якого сторони погодили розірвати Договір № 253 від 15.12.2008, припинивши його дію з 01.10.2021. 09.11.2021 ТОВ «УК «Венеція» змінило найменування з попереднього найменування ТОВ «Ліко-Житлосервіс» на поточне найменування. Відповідно до Довідки позивача від 04.09.2023 № 16, заборгованість власника машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2019 по вересень 2021 року становить 4548 грн. Відповідно до розрахунку позивача від 04.09.2023 № 16/1 за період з листопада 2019 року по вересень 2021 року нараховані 3% річних в розмірі 184,43 грн., інфляційні втрати в розмірі 451,65 грн. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Частиною 4 ст.319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а з таким правом споживача прямо кореспондується і його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону). Відповідач споживав послуги, що надавалися позивачем. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежно ї якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Верховний Суд у Постанові від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16 вказав на те, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом встановлено, що 06.09.2021 між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем укладено угоду про розірвання Договору №253 від 15.12.2008, відповідно до якого сторони погодили розірвати Договір № 253 від 15.12.2008, припинивши його дію з 01.10.2021. Суд звертає увагу позивача, що відповідачем не надано до суду доказів, що останній у встановленому законом порядку відмовився від надання послуг позивачем у спірний період, а саме з листопада 2019 року по вересень 2021 року. Також відповідачем не надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості. Разом з тим, відповідач не сплатив вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до довідки позивача за період 01.11.2019 по вересень 2021 становить 4548 грн. Пунктом 3.1.3 Договору №253 від 15.12.2008 було визначено, що виконавець має право змінювати суму щомісячних платежів у разі зміни вартості комунальних послуг та інших витрат з утримання і експлуатації стоянки. А тому, суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що визначений позивачем розмір вартості обслуговування підземної автостоянки не відповідає розміру, погодженому сторонами, оскільки положеннями п. 3.1.3 Договору №253 від 15.12.2008 визначено право виконавця змінювати суму щомісячних платежів. Отже, відповідач як споживач вказаних послуг має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Суд відзначає, що власник паркомісця у багатоквартирному будинку повинен усвідомлювати, що набуття права власності на паркомісце покладає на нього обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману додаткову послугу. Таким чином, позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги в розмірі 4548 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 451,65 грн. та 3% річних в розмірі 184,43 грн., нарахованих на суму заборгованості, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних втрат в розмірі 451,65 грн. та 3% річних в розмірі 184,43 грн., нарахованих на суму заборгованості підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за період з 01.11.2019 по вересень 2021 року у розмірі 4548 грн., а також нараховані на цю суму заборгованості за період з листопада 2019 року по вересень 2021 року 3% річних та інфляційні втрати, які за розрахунком суду становлять 184,43 грн. та 451,65 грн, відповідно. Щодо заяви відповідача про застосування строків давності у цій справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1, 5 ст. 261, ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положения» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану Зазначене дає підстави для висновку, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви у вересні 2023 року, такий строк був продовжений, а потім зупинений вищевказаними нормами законодавства. За встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved