Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-06 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), через свого представника адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича (далі - Представник позивача), звернулася у суду із позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні з ДСП «Північна Пуща» (далі - Відповідач). Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що вона знаходилася у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща» та була звільнена за угодою сторін 31.07.2024 року. Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата, у розмірі 77 646 (сімдесят сім тисяч шістсот сорок шість) грн. 95 коп. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с. 23-24/. 26.09.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки сума середнього заробітку є неспівмірною із окладом працівника та загальною сумою боргу, а така неспівмірність може суттєво погіршити економічну активність ДСП "Північна Пуща" та унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, виплати заробітної плати іншим працівникам. Окрім того, зазначили, що станом на 12.09.2024 заборгованість ДСП «Північна Пуща» з заробітної плати [PERSON] становить 61 188, 81 коп., що підтверджується відповідною довідкою, також просять зменшити суму витрат на правничу допомогу до 3 000 грн., оскільки заявлені витрати на правову допомогу є неспівмірними з обсягом наданих послуг /а.с.29-52/. Судовий розгляд справи, призначений на 10.10.2024 було відкладено на 07.11.2024 у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін /а.с. 53/. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шурубор В.І. звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи провести без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити повністю. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач перебувала із відповідачем у трудових відносинах та була звільнена зі та була звільнена за угодою сторін 31.07.2024 року, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача, серії [NUMBER] /а.с. 7-8/. Згідно довідкою № 293 від 12.08.2024 року, яка видана ДСП «Північна Пуща», станом на 01.08.2024 року сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивача складає 77 646,95 грн. /а. с. 9/. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Крім того, частиною 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Всупереч зазначеним вище вимогам закону та у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з виплати заробітної плати відповідачем утворилася заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ДСП «Північна Пуща» на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Однак, відповідачем було надано довідку в якій зазначено, що станом на 12.09.2024 року сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивача складає 61 188, 81 грн. /а. с. 36/. При цьому, відомості відображені у довідці про суму заборгованості ДСП «Північна Пуща» [PERSON] станом на 12.09.2024 року, яка менша, ніж заявлена позивачем у позовній заяві, сторонами не оспорювались. Таким чином, сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 61 188, 81 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до наданого відповідачем розрахунку середнього заробітку, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 193,27 грн. Як зазначено в ч. 1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тому враховуючи вимоги зазначеної норми КЗпП середній заробіток позивача за період з 01.08.2024 (наступний день після звільнення) по 07.11.2024 року (день ухвалення рішення суду) включно, склав в сумі 118 133,73 грн. (99 календарних днів * 1 193,27 грн.). Однак, як зазначено постанові Великої Палати Верховного Суду у справі N 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Суд враховує, що загальновідомим фактом є зменшення економічної активності суб`єктів підприємницької діяльності внаслідок збройної агресії іншої держави. Позивач не обґрунтовував обставин ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат і на них не посилався. Постановлений до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку обрахований судом у розмірі 118 133,73 грн. є не співмірним із окладом працівника та загальною сумою боргу в сумі 61 188, 81 грн. Крім того, така не співмірність, може також суттєво погіршити економічну активність відповідача та унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Таким чином, з огляду на фінансове становище підприємства, суд із врахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця приходить висновку визначити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 10 % від загальної заборгованості суми стягнення середнього заробітку, а саме 11 813, 37 грн. (118 133,73 * 10 %). Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, то суд виходив із такого. Так, положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат пов`язаних з правовою допомогою, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Окрім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що позивачем 21.08.2024 з адвокатом Шурубором В.І. було укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до акту №1 прийому - передачі юридичних послуг до Договору про надання правової допомоги від 21.08.2024 витрати за надання правової допомоги становлять 7 000 грн., за виконані адвокатом процесуальні дії перелік яких визначений у акті. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №01/08-24 від 21.08.2024 року позивач сплатила, адвокату Шурубору В.І. 7 000 гривень за надання останнім юридичних послуг на підставі Договору про надання правової допомоги від 21.08.2024. Однак, суд дослідивши зазначені докази, враховуючи співмірність зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, виходячи з реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4 000 грн. Окрім того, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи викладене, сума судового збору, яка підлягає до сплати відповідачем на користь держави, за позовні вимоги про стягнення несплаченої заробітної плати позивачу становить 1 211,20 грн. Крім того, відповідно до даної до позовної заяви квитанції, позивачем за подання позову в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільнені сплачено 1 211,20 грн. судового збору, тому, на підставі ст. 141 ЦПК України вказаний судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial