Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1281,50 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України. 29.09.2022 в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня №2» відповідач відмовилась забрати свою новонароджену дитину з пологового відділення, про що подала відповідну заяву. 05.12.2022 малолітню [PERSON] поставлено на облік, як дитину позбавлену батьківського піклування, та надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, влаштовано дитину у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської міської ради на повне державне забезпечення. З моменту поступлення 09.12.2022 дитини в заклад, мати жодного разу не відвідувала та не цікавилась життям та розвитком доньки. 03.05.2023 над [PERSON] встановлено опіку, призначено позивача її опікуном. 05.05.2023 дитину, від якої відмовилась матір, було передано у сім`ю опікуна [PERSON] (позивача). На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2023 у справі №607/6035/23 малолітню [PERSON] відібрано від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. З матері дитини стягнуто аліменти. Отже, з народження дитини і по даний час, відповідач не забрала дитину з пологового будинку чи іншого закладу охорони здоров`я, не виявляє до дитини будь-якої батьківської уваги, турботи чи піклування, що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Ухвалою судді від 14.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.06.2024 матеріали цивільної справи надіслано до третьої особи для надання суду висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 09.08.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Протокольною ухвалою суду від 11.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Сень О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] в жодне з підготовчих засідань та в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом публікації повідомлення про виклик на сайті судової влади України, відзиву на позов не подала, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомила. А тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позивача про задоволення позовних вимог, а також висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Тернопіль, Тернопільська область (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 02.12.2022). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України (за рішенням органу опіки та піклування), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00037698550 від 02.12.2022. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків (ч.2 ст.135 Сімейного кодексу України). 29.09.2022 [PERSON] звернулась до КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» із заявою про відмову забрати народжену 27.09.2022 дитину дівчинку, у зв`язку із незадовільними життєвими обставинами. Згідно із обліково-статистичною карткою дитини № [NUMBER] , на підставі наказу служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 05.12.2022 №235 [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей позбавлених батьківського піклування, на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.12.2022 №1415 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, 07.12.2022 дитину влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». З моменту поступлення [PERSON] , [INFO] , до КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, а саме з 09.12.2022, мати [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину та не цікавилась її життям та розвитком (лист КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради від 21.12.2022). Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №464 від 03.05.2023 над [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку, призначено її опікуном [PERSON] , яку зобов`язано виконувати обов`язки опікуна [PERSON] , [INFO] , згідно з вимогами чинного законодавства. 05.05.2023 адміністрацією КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради в особі в.о. медичного директора [PERSON] , у присутності старшого інспектора УСМПЗД ТМР Кучер Л.В. складено акт про передачу дитини в сім`ю опікуна, згідно якого дитину [PERSON] , [INFO] , передали [PERSON] . Також, складено акт про передачу опікуну документів дитини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2023 у справі №607/6035/23, відібрано малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Передано дитину органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1136 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 03.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1317 від 08.08.2024, орган опіки і піклування, враховуючи те, що мати дитини відмовилась забрати дочку з пологового будинку, на засідання комісії не з`явилась, відомості про батька дитини записані відповідно до ч.2 ст.135 Сімейного кодексу України, дитину передано [PERSON] та на підставі рішення суду відібрано від матері, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків позивач [PERSON] та свідок [PERSON] , який є чоловіком позивача, підтвердили обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не забрала дитину з пологового без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться та не спілкується з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Оцінивши докази в їх сукупності, у тому числі належно обґрунтований висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про те, що відповідач свідомо не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом більше шести місяців не виявляє щодо неї батьківського піклування, а також ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, відповідача слід позбавити батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляє можливості піклуватися про неї її матір`ю за її бажанням. За правилами статті 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Також, в силу приписів частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог статті 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня - 2563 гривень. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. В матеріалах справи відсутні відомості про доходи та працевлаштування відповідача, однак вона є працездатного віку, відсутні відомості про незадовільний стан її здоров`я. Зважаючи на викладене, суд вважає, що із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] , як опікуна дитини, аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1281,50 грн., щомісячно, починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору (за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав) та стягнути з відповідача на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору (за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: approved